THORILD WULFF, PLASMODESMASTUDIER. 13 



som hos hvetet, men visa samma plasmagenomdragna pormern- 

 braner som hos denna art. Det epidermala vaxkornöfverdra- 

 get hindrar undersökningen rätt mycket, då epidermis be- 

 traktas från öfre ytan. Särskildt erhöllos goda bilder med 

 Hoffmansblått som tinktionsmedel. 



Äfven mesofyllcellerna förhålla sig i allt väsentligt som hos 

 hvetet äfven vid kontraktion. Hos rågen lyckades det emel- 

 lertid vida bättre att påvisa distinkta plasmodesmer mesofyll- 

 cellerna emellan (fig. 4). Här visa sig plasmaförbindelserna 

 liksom på fig. 3 bestå af smala membranen tvärt öfverkor- 

 sande band, tydligen äfven här utgörande »solitära» plasmo- 

 desmer. Den något olika grofleken hos plasmatrådarne torde 

 äfven hos rågen tillåta samma förklaring som ofvan hos hvetet. 



Mellan bastgruppernas celler i bladkanten kunde i de 

 stora korresponderande porerna inga plasmodesmer hittas, men 

 bastcellerna förlora ju också fort nog sitt lef vande innehåll, 

 då väl ock plasmatrådarne försvinna. 



Snitt från rågembryot, tagna från osvällda korn, visade 

 för svafvelsyra något lite svällbara membraner, som utan 

 större svårighet framvisade spridda, enkla förbindelsetrådar 

 ungefär så som nedan för hafreembryot omtalas. Fig. 5 visar 

 ett par celler från scutellums inre, centrala cellager med en 

 ganska väl svälld membran, genomkorsad af omkr. 12 tydliga 

 plasmodesmer. Mellan scutellums cylinderepithel och innanför 

 liggande kortare celler funnos ock förbindelsetrådar, liksom 

 mellan cylinderepithelcellerna inbördes. Mellan scutellum och 

 endospermet saknas plasmaförbindelse, hvilket f. ö. redan 

 Kienitz-Gerloff 1 påvisadt för hvetets vidkommande. 



Att plasmodesmer äro tillstädes i ett mycket tidigt sta- 

 dium af cellväggens utveckling ha öfverensstämmande påvi- 

 sats af flera forskare- från kambium och meristematiska väf- 

 nader hos olika växtgrupper. Liksom fallet är här hos grä- 

 sens embryoner, visar i allmänhet den embryonala cellväggen 

 stor resistens mot svafvelsyra med thy åtföljande svårighet 

 att vid färgningen tydligt få fram plasmodesmf-rna. Det är 

 ju egentligen endast de sekundära förtjockningsskikten som 

 svälla, mindre eller icke alls själfva midtellamellen. 



Ha fre (Avena sativa montana). — Hafrens epidermiscell- 

 väggar visa ungefär samma förhållanden som hvete och råg, 

 men svällde sämre i svafvelsyra och plasmat föreföll mindre 



1 1. c. sp. (i.j. 



1 Se Strasruroer 1. c. p. 500. 



