2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 5. N:0 8. 



lokala afvikelser i underlaget beroende växtformationer eller 

 artgrupperingar. Så förekommer på djupare jordlager ett af 

 hufvudsakligen örter och gräs bestående oftast nästan full- 

 ständigt slutet vegetationstäcke. Dylika insprängda partier 

 måste emellertid räknas till alfvarvegetationen, då där före- 

 kommande arter förete många för denna för öfrigt karakte- 

 ristiska drag. 



Alfvarvegetationen är en fullständigt trädlös vegetation. 

 hvars hufvudmassa utgöres af örter, gräs, mossor och lafvar 

 i växlande proportioner allt efter underlagets olika beskaf- 

 fenhet; äfvenså förekomma rätt allmänt dvärgbuskar och af 

 högre buskar Juniyerus communis och på en del områden 

 Prunus synnosa. 



Alfvarvegetationen består, livad blomväxterna beträffar, till 

 största delen af pollakantiska arter, ehuru de hapaxantiska 

 arternas antal ingalunda är litet. 



Alfvarvegetationen äger en hel del för xerofila växtsam- 

 hällen i allmänhet karakteristiska drag, såsom förekomst af 

 dvärgar, reduktion af of vänj ords- och kraftig utveckling af 

 underjordssystem, anordningar mot för stark transpiration 

 såsom reduktion af transpirerande ytor, hopvikning och hop- 

 rullning af blad, nedliggande skottsystem, stark behåring o. s. v. 



Alf vårvegetation förekommer i vårt land på trenne skilda 

 områden: Öland, Gotland och Vestergötland. De öländska 

 alfvarområdena intaga den största utsträckningen; förutom 

 en hel del smärre områden märkas bland dessa: 1) Södra All- 

 varet, beläget inom Ås, Wentlinge, Gräsgård, S. Möckleby, Se- 

 gerstad, Smedby, Hulterstad, Kastlösa, Mörbylånga, Stenåsa, 

 Resmo, Wickleby, Sandby, Thorslunda och Gårdby socknar; 

 2) Borgholms alfvar, söder om Borgholms slott, hufvudsak- 

 ligen beläget inom Räpplinge socken; samt 3) de norra alf- 

 varområdena, hufvudsakligen belägna inom Alböke, Föra, 

 Persnäs, Källa och Högby socknar (inom sistnämnda socken 

 s. och v. om Hornsjön är det s. k. Horns alfvar beläget). 

 De gotländska alfvarområdena, till utsträckning betydligt un- 

 derlägsna de öländska, förekomma visserligen spridda här och 

 där öfver hela ön, men hafva sin största utsträckning' inom 



1) de sydligaste, i Sundre, Wamlingbo och Öja socknar, samt 



2) de nordligare delarne af ön, i Hejnum, Fleringe och Fårö 

 socknar. De vestgötska alfvarområdena äro jämförelsevis ämå: 



