H. DAHLSTEDT, TARAXACUM CEEATOPHORUM. 5 



En mycket fristående art inom gruppen är T. lateritium, 

 som är rent arktisk och har sitt egentliga område i östra 

 arktiska Sibirien. Den har dock, åtminstone i en ytterst 

 närbesläktad form, i väster uppnått Jenisei, där den är fun- 

 nen på en enda lokal. Fynd af mycket närstående former 

 äro emellertid äfven gjorda i Nordamerika. 



Frågan, huruvida dessa nu omtalade arter tidigt utbil- 

 dats och i sin närvarande gestalt invandrat till sina nutida 

 områden, eller först där framgått ur invandrade former, kan 

 ännu ej afgöras; därtill fordras en långt vidsträcktare känne- 

 dom om formgruppen, än som hittills föreligger. 



För utbildning inom sitt nuvarande område af åtminstone 

 en hithörande art, talar dock en omständighet, som jag här 

 anser mig böra påpeka. 



Af alla här behandlade former är T. Hjeltii nämligen 

 den enda, som saknar pollen,, en omständighet, som synes 

 antyda, att denna karaktär ej ursprungligen tillhör gruppen. 

 Denna karaktär måste dessutom hafva uppstått i en mycket 

 sen period, enär den ej förefinnes hos andra former och de 

 närmaste släktingarna, såväl västerut (T. cornutum), som 

 österut (T. brevicorne, T. longicorne m. fl.) ej hafva för- 

 värfvat densamma. Det synes mig därför sannolikt, att T. 

 Hjeltii utbildats i eller i närheten af sitt nuvarande område 

 under den postglaciala tidens första skede. 



De samlingar, jag användt för utarbetandet af denna 

 uppsats, hafva godhetsfullt ställts till mitt förfogande från 

 Riksmuseets botaniska af delning härstädes (H. St.) genom 

 Intendenten Professor C. A. M. Lindman, från museerna i 

 Uppsala (H. Ups.) genom Professorn Dr F. R. Kjellman, 

 i Lund (H. L.) genom Professorn Dr Sv. Murbeck, i Hel- 

 singfors (H. Hels.) genom Professorn Dr Fr. Elfving, i 

 Kristiania (H. Krist.) genom Professorn Dr N. Wille, i 

 Köpenhamn (H. Hafn.) genom Professorn Dr E. Warming 

 samt i Berlin (H. Berol.) genom Professorn Dr I. Urban, 

 och är det mig en kär plikt att till alla dessa uttala min 

 tacksamhet, äfvensom till Dr H. G. Simmons, af hvilken jag 

 till låns bekommit hans under Sverdrups polarexpedition 

 1898—1902 insamlade Taraxaca. 



