8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 5. N:0 9. 



Jag anser mig därföre kunna antaga den vara till arten 

 skild från de såväl habituelt som till flera af sina karaktärer 

 mycket närstående T. brevicorne och T. longicorne, då 

 dessa senare utom smärre olikheter konstant afvika genom 

 utbildning af pollen. 



Hos T. Hjeltii äro bladen af ljust och vackert grön, 

 något i gulgrönt dragande färg, oftast med mer eller mindre 

 lifligt röd eller rödviolett medelnerv och skaft. Det sednare 

 äro hos ängsformen smalt; hos former från öppnare och 

 torrare backar är skaftet mycket bredt och vingadt, hvari- 

 genom bladet förefaller alldeles oskaftadt. 



De tidigt på våren utbildade bladen äro mycket små 

 med smala, utåt- eller uppåtriktade, raka flikar. De därpå 

 följande, af h vilka flera eller färre ofta kvarsitta vid blom- 

 ningen, äro vid den än smala än breda basen glest fintandade, 

 men få vid eller of van mid ten ända till spetsen m. e. m. 

 breda, triangulära flikar, som äro rakt utstående eller m. e. m. 

 uppåtriktade mot bladets spets. De därpå följande, vid 

 blomningen dominerande bladen, äro utåt m. e. m. groft men 

 ej särdeles djupt flikade med isynnerhet på öf verkanten tan- 

 dade flikar, och öfvergå inåt i mer och mer hela blad med 

 något oregelbundet anordnade, uppåt mera utåtriktade, nedåt 

 mera bakåtböjda och hvassa tänder. Än kunna de förra än 

 de senare bladen förhärska, och hos många individer ut- 

 vecklas de helare bladen först efter blomningen. Efter dessa 

 helare blad börja snart åter grofflikade att framkomma och 

 visa sig ibland före blomningens slut. Mot hösten tilltager 

 bladens flikighet, hvarjämte storleken småningom aftager, så 

 att slutligen en bladform uppstår, som erinrar om vårbla- 

 dens. Förhållandet mellan de olika bladformerna, hvilka för 

 öfrigt utan gräns öfvergå i hvarandra, växlar efter individens 

 ålder och ståndortens beskaffenhet. 



Särdeles karaktäristisk för ifrågavarande form är tenden- 

 sen hos de yttre och åtskilliga af de inre bladen att isynner- 

 het på friska ståndorter få flikarne riktade utåt eller uppåt, 

 äfvensom den egendomliga, korta, triangulära bladspetsen 

 med sina tvärt afsatta, korta sidoflikar (Tafl. 1, fig. 2 och 3), 

 en egenskap som äfven kan spåras hos en del af de inre bla- 

 den (Tafl. 2, fig. ]). Hos backformen däremot äro gärna 

 flikarne bakåtriktade. 



