H. DAHLSTEDT, TARAXACUM CERATOPHORUM. 2~> 



18 us. II. Hain.); Ritenbenk 69° 44 f (J. Vabx, II. Hafn.); [gulorsuitaH i 

 Taaiusak, 69° -I' (Sören Mansion, 18 b fr 88, H. Berol.); Pakitsak, distr Ja- 

 kobehavn, in locia subhumidis ad pedes montium <•. 69° 27' (J. Vahl{?), 

 H. Hafn.): Lerbugten vid Christianshaab, 69° (S Hkiwgren, 18 ° 7* 70, H. 

 St., H. Ups.): Kingua, Orpigsuit, Lerbrinkar, c 68° 37' (X. Haktz, 18/- 90, 

 H. Hafn.); O i Sydostbugten vid Christianshaab, 08° 35' (X. Hartz. 18/? 

 90, H. Hafn.); Aulatei vikfjorden, 68" 15' (S. Berggren, 18 '•■ -. 70, H. St., H. 

 Ups.); Uhgoriarfik, X. Strömfjord vid Dolomitberget, 67° 42' (A. Kornerup, 

 18 '' : T'.t. H. Hafn.); X. Isortok, <>7° 10', locis .subhumidis in propinq. litto- 

 ris (J. Vahl, 18 s 32. H. Hafn.): Itivnek i Ekertakf jorden, flodstränder 66° 

 58' (I-:. Warming & Th. Holm. 18 17 A 84, H. Hafn.); Ltertak, 66° 45', in locis 

 subhumidis in propinq. littoris (I. Vahx, Is j32, EL Hafn.); Sigsardlugtok i 

 [galikofjord, W J 53' (C. Petersen, 18 3 /t 80, H. Hafn.) 



T. groenlandicum utmärker sig genom smala, ofta 

 nästan jämnbreda, spetsiga blad med vanligen mycket bredt 

 skaft, hvilket liksom medelnervens nedre del är lysande pur- 

 purfärgadt, genom mörkt och något orent gröna, oftast stora 

 holkar med upprätt utstående, mera sällan löst tilltryckta 

 yttre holkfjäll, hvilkas hornutskott äro m. e. m. upprätta och 

 vanligen spetsade, samt stora och vida, radierande, såsom 

 det synes ganska ljust gula korgar, hvilkas kantblommor på 

 utsidan äro gråvi olett (oftast svagt) strierade och hafva m. 

 e. m. gröngula stift och märken. 



Olikheten mellan de yttre och inre bladen är i allmän- 

 het ej särdeles i ögonen fallande, och de skilda bladtyperna 

 öfvergå, äfven där olikheten mellan bladen är större, små- 

 ningom i hvarandra. De yttre äro ofta glest triangulärt 

 tandade eller flikade, de därpå följande få tänderna eller fli- 

 karna allt mer förlängda, och hos de innersta blifva de senare 

 på sin öfre kant vanligen m. e. m. skarpt och ofta äfven 

 långt tandade. Flikarna kunna dessutom sitta glesare eller 

 tätare och hafva hos olika individ, ej sällan hos samma 

 exemplar, helt olika riktningar. Hos små och svagare exem- 

 plar äro de ofta glesa och starkt nedåtriktade och reduceras 

 ej sällan till glesa tänder. Hos frodiga exemplar tilltaga de 

 m. e. m. i bredd och längd och äro på sin öfre rand alltid 

 glesare eller tätare skarptand ade samt hafva åtminstone 

 spetsarna mera utåtriktade. 



Ej sällan bli de oregelbundet nedåt-, utåt- eller uppåt- 

 riktade och få stundom olika riktning på de motsatta sidorna. 



Ofta afsmalna de liksom tänderna småningom till en 

 skarp spets, men ej sällan bli de mera jämnbreda eller hop- 



