6 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 5. NIO 12. 



sime stellata — efloccosa, in marginibus sat dense ciliata, petiolis 

 saepp coloratis molliter sat dense lanuginosis. 



Folium caulinum, si adest. petiolatum anguste ovato- 

 lanceolatum longissime acuminatum, acute et ± crebre den- 

 tibiis subulatis dentatum, supra et subtus sat dense stellatum. 

 ceterum ut fol. rosul. vestitum. 



Anthela furcato-paniculata v. paniculata oligo-(4 — 7)-ce- 

 phala, ramo ex axillo folii caulini aucta, ramis ± elongatis 

 acladium 1 — 2 cm. longum superantibus, pedicellis acladioque 

 dense subtomentellis — canotomentosis, vulgo glandulis sat 

 parvis solitariis et pilis brevibus obtectis. 



Involucra sat (c:a 12 mm.) longa, ima basi ± canotomen- 

 tosa, ceterum canescenti-viridia, basi ovata. 



Squamce exteriores sat longse a basi latiore in apicem an- 

 gustum obtusiusculum sensim attenuatae, inferne sat dense 

 subtomentellse, ceterum floccis sparsis obsitse, in apice cornosse ; 

 intermedia? a basi lata aequaliter in apicem longum acutum — 

 subulatum leviter comosum attenuatse, glandulis tenuibus variae 

 longitudinis et pilis apice longo claro sparsis — sat densis 

 obsitae, basi subtomentellse, ceterum dorso leviter et sub api- 

 cem marginibus dense stellatas; intimse ± subulatse subglabra? 

 virescentes leviter stellatse. 



Calathium c:a 40 mm. latum, lutescens. Ligulce apice 

 glabrae. Stylus vivus et siccus luteus. 



Denna form står i systematiskt hänseende i närheten af 

 H. acidotum Dahlst. och H. stenolepis Lindeb., på visst sätt 

 förenande dem båda. Från den förra skiljer den sig genom 

 mindre rikt tandade blad och rikare stjärn ludna holkar samt 

 ljusare stift, från den senare bl. a. genom annan bladform 

 och bladfärg. 



Karakteristiskt för denna form är det egendomliga stjälk- 

 bladet. Det afsmalnar i en lång trubbig spets, hvilken ut 

 emot själfva spetsen är bredare än ett stycke längre ned. 

 (Tafl. fol. caul.) Rosettbladen äro på undersidan oftast vac- 

 kert violett anlupna eller marmorerade. Exemplar från Sö- 

 dermanland ha ej sällan på öfre sidan fläckiga blad. 



Vippan är ganska fåblomstrig. Holkskaften och nedre 

 delen af holkarna äro gråa af tätt ludd. Uppåt holkfjällen 

 aftager luddet något. En del af de inre fjällen äro sylspet- 

 sade. 



