F. R. KJELLMAN, ALGER 1LANDDRIFNA VID SVERIGES VÄSTKUST. 9 



är böjd att tro den blott vara en form af Sphacelaria cirrhosa, 

 beroende af växtlokalen (Species alg. I, sid. 34). Areschoug 

 (Phycese Scand. sid. 393), som sett exemplar meddelade af 

 Hofmann Bang, anser arten »valde dubia», och säger sig 

 aldrig hafva sett det minsta spår af den »ad littora occi- 

 dentalia patriae». Antar den såsom möjligen en form af den 

 mångformiga Sphacelaria cirrhosa. Under våren 1870 fann 

 jag utanför Lysekil på 5 — 10 famnars djup bland Furcellaria 

 fastigiata och andra alger en liten Sphacelariace, som jag 

 indentificrade med Sph. spinulosa Lyngb. Jag har sedermera 

 funnit den på samma ställe flera gånger sommar och vinter, 

 men alltid i ringa mängd. Den förekommer i små, löst hop- 

 trasslade mattor, aldrig vid fästad, men invecklad bland andra 

 alger och alltid utan spår till fortplantningsorgan Jag antog 

 den en tid vara en särskild art, men har sedermera vid en 

 närmare undersökning af dess organisation måst antaga, att 

 den icke tillhör släktet Sphacelaria, såsom det numera upp- 

 fattas, utan släktet Stypocaulon och att den representerar en 

 depaupererad form af arten Stypocaulon scoparium. Reinke, 

 som funnit den ej långt från Kiel, ansluter sig till min upp- 

 fattning. Han har träffat den i fragment liggande lösa på 

 bottnen, utan spår af vidfästningsorgan, icke ens med s. k. 

 »Wurzelfäden» och steril; han anser den som en »degenera- 

 tionsprodukt» af hufvudformen Stypocaulon scoparium; (jfr 

 Atlas deutcher Meeres-algen tafl. 48, fig. 8 — 14, sid 68 

 —69), Om växtens förekomst vid Norges kust föreligger 

 ingen uppgift mer än Lyngbyes. Vid Sveriges kust finns 

 icke hufvudformen af Stypocaulon scoparium. Den är aldrig 

 anträffad af någon af de många, som här sysslat med alg- 

 ologiska undersökningar. En så stor och prydlig och lätt 

 kännelig växt skulle omöjligen hafva undgått uppmärksamhet. 

 Förklaringen till den degenererade f. spinuloses förekomst 

 här skulle då vara att söka däri. att hufvudformen af växten 

 någon gång drifvit hit från annat håll. stannat på sublitoral- 

 regionen, förblifvit lös, förökat sig på vegetativ väg genom 

 isolering af skott och så småningom reducerats och under- 

 gått andra förändringar. En annan möjlighet vore den, att 

 arten vid Sveriges kust vore en relikt. Man skulle då tänka 

 sig, att under den s. k. litorina tiden, då ett mäktigare och 

 varmare haf sköljde våra kuster Stypocaulon scoparium före- 

 kom vid Sveriges västra kust i normal utveckling och mera 



