347 



paa Hylsteret hos en Synura. Han ledsager ikke sin Beskrivelse 

 med Figurer, og Iagttagelsen synes i det hele at være gjort i Hast. 

 Awerinzew (1912, Pag. 6) udtaler imidlertid den Anskuelse, at 

 Lemmermann's S. reticulata blot er en S. uvella, idet han hos 

 denne ved Hjælp af Indtørringspræparater finder, at Hylsteret „hex- 

 agonale Verdickungen besitzt, welche im ganzen netzartig auf- 

 treten, dabei sind die die Oberfläche der Hülle bedeckenden klei- 

 nen Stacheln immer nur in den Knotenpunkten dieses Netzes ein- 

 gelagert." Det Mikrofotograf!, som skal dokumentere Sagen, er 

 desværre meget utydeligt. Endelig udtaler Pascher sig i sine for- 

 skellige Arbejder om Hylsteret hos Sy nur a . Han anser det sim- 

 pelt hen som usammensat i Modsætning til Mallomonas's Hylster 1 ); 

 men han er dog tilbøjelig til at indrømme, at man ikke har fuld 

 Klarhed paa dets Bygning (Pascher 1912, Pag. 154). 



De ældre Undersøgere (Stein, Biitschli) anser nærmest 

 Hylsteret for at være en Cuticulardannelse, en Slags Periplast. 

 Klebs derimod opfatter det som et ægte Hylster, og deri har han 

 ikke senere mødt Modsigelse. 



Hylsterets kemiske Natur har ikke været Genstand for nogen 

 som helst Undersøgelse, saa vidt jeg ved. 



Allerede i 1910 havde jeg Synura til Undersøgelse og frem- 

 stillede dengang 2 Præparater af den ved Hjælp af den Lofflerske 

 Beitzningsmetode (i Fischer's Modifikation, se Strasburger: 

 Praktikum 1902, Pag. 413). I disse Præparater viste der sig dels 

 smukke Cilier, som senere skal omtales, og dels bekræftedes gan- 

 ske Scherffel's Formodning om, at Hylsteret var opbygget af 

 Plader. Disse maa dog nærmest betegnes som Skæl, idet de lig- 

 ger taglagt med den frie Rand vendt mod Koloniens Periferi. De 

 sidder i tydelig Skruestilling lignende Skællene paa en Grankogle; 

 men undertiden er Stillingen dog forstyrret ved Indtørringen (Tavle 

 V, Fig. 1). De var meget løst sammenhængende, saa ved Ind- 

 tørringen paa Dækglasset var Hylsteret paa mange Individer helt 

 faldet fra hinanden, og løse Skæl laa spredte rundt om i Præpa- 

 ratet. Man havde da her den bedste Lejlighed til at iagttage de 

 enkelte Skæls Form, der viste sig at være omtrent elliptisk eller 

 svagt omvendt ægdannet, idet den butte Ende vendte udad. Paa 



') Pascher 1917, Pag. 22. 



