350 



den Löfflerske Reitzningsmetode, frembød dens Cilier et over- 

 raskende Skue (Tavle V, Fig. 4). Den ene Cilie viste sig at være 

 en „Piskecilie" af samme Type som hos Polytoma (Fischer 

 1894), medens den anden er en Fjercilie, nærmest lignende den, 

 der er fundet hos Monas Gultula. 



Piskecilien har et nedre, tykkere Parti, der paa et bestemt Sted 

 afsmalnes til en lang, tynd Pisk. Grænsen mellem „Pisken" og 

 „Skaftet" er ikke saa skarp, som Fischer (1894) angiver for 

 Polytoma. I mange Tilfælde er „Pisken" knækket af, navnlig i 

 Præparater, hvor Cellerne er dræbte med Osmiumsyre. I disse 

 Præparater ses begge Cilierne paa næsten alle Cellerne; men i 

 de almindelige Præparater, hvor Synuraerne ikke er dræbte inden 

 Indtørringen, ses Piskecilien kun paa nogle faa af dem, idet det 

 er den, der i levende Tilstand bevæges ind omkring Cellen. Ved 

 Indtørringen vil den da i Reglen komme til at ligge inde under 

 eller oven paa denne, saa at den ikke kan ses. Af samme Grund 

 viser Piskecilien sig gerne betydelig kortere, end Fjercilien, til 

 trods for at dens tykke Del i Længde dog ikke staar synderlig til- 

 bage for denne. Hvorledes jeg har kunnet overbevise mig herom, 

 skal jeg senere gøre Rede for. 



Fjercilien viser sig som en tyk Traad, besat med en Mængde 

 fine Haar paa begge Sider, saa at den kommer til at ligne en Fjer. 

 I Præparaterne ser det ud, som om de fine Haar sidder i to Ræk- 

 ker; men dette er dog maaske blot en Følge af Indtørringen. Jeg 

 anser det for det mest sandsynlige, at de sidder alsidigt; men det 

 er ikke lykkedes mig at se dem anderledes end i indtørret Til- 

 stand. De viser sig gerne at sidde parallelt indbyrdes, men med 

 noget forskellig Vinkel med Cilien. Man kan maaske deraf have 

 Lov at slutte, at de kan lægge sig ind til denne og atter spredes, 

 og at disse Bevægelser foregaar samtidigt med dem alle. 



Kun paa afkastede Cilier ser man undertiden, at de sidder 

 ganske forpjusket ud i alle Retninger (Tavle V, Fig. 5). Det er da 

 sandsynligt, at Haarene i Dødsøjeblikket har bevæget sig ganske 

 uregelmæssigt. I andre Tilfælde finder man afkastede Cilier smukt 

 indrullede som Euglenacilier (Fischer 1894, Pag.—, Tavle XI, 

 Fig. 7 — 14), (Tavle V, Fig. 6). 



En Del levende Eksemplarer af Synura undersøgtes ved Mørk- 

 grundsbelysning ved Hjælp af en Paraboloïdkondensor fra Zeiss. Man 



