14 ^ ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 16. N:o 3. 
1771. Bryum phyllitidifolium; NECKER, Methodus muscorum ete. Sid. 
203. 
1780. Catharinea Callibryon; EHRHART, Hannöveranisches Magazin. 
1780. Sid. 934. 
1781. Mnium undulatum; Swartz, Methodus muscorum illustrata. 
Sid. 27. 
1782. Polytrichum undulatum; Hepwıc, Fundamentum historie na- 
turalis muscorum. Vol. II, sid. 90. 
1799. Callibryum polytrichoides; WIBEL, Primitiz flore werthemensis, 
Sid. 290. 
1805. Oligotrichum undulatum Lam.; DE CANDOLLE, Flore francaise. 
Ed. 3, tom 2, sid. 492. 
1805. Atrichum undulatum; Parisor-BEAvvOoIS, Prodrome des cin- 
quiéme et sixiéme familles de ]’ethéogamie. Sid. 42. 
1822. Callibryum undulatum; ZENKER & DIETRICH, Musci thuringici. 
N:o 4l. | 
1891. Catharinea anomala; Tour, Öfversigt af Smålands mossflora. 
Bihang till K. Sv. Vet.-Akad. Handlingar. Band 16, avd. 3, 
n:o 9, sid. 49. 
I svenska litteraturen nämnes Catharinea undulata under 
namn av »Bryum capitulis oblongis, rubentibus, foliis oblongis, 
angustis, pellucidis, rugosis> redan så tidigt som 1732. Det 
är i den anonymt utgivna uppsatsen Plantarum circa Upsa- 
liam sponte nascentium Catalogus i tredje volymen av Acta 
literaria et scientiarum Svecie.! Författaren är OLAUS CEL- 
srus enligt uppgift i LINNÉ's Flora Suecica.? Egendomligt 
nog finnes intet exemplar i Cersıus’ 4 Riksmuseets bo-| 
taniska avdelning bevarade Herbarium uplandicum. I 
Riksmuseet finnas åtskilliga exemplar av arten från 1700- 
talet. Sålunda ingå ej mindre än 5 exemplar i OSBECE's| 
herbarium och bland dem ett exemplar, som han 1795 er- | 
hållit av Swartz. Det äldsta ordentligt etiketterade exem- 
plaret är samlat 1809 vid Lassbybackar nära Uppsala av G. 
WAHLENBERG och bevaras i Uppsalaherbariet. 
Könsförhällandena äro som bekant hos Catharinea un- 
dulata synnerligen váxlande.? Inflorescensen uppgives vara} 
än paroik (d och 9 i samma inflorescens men ej blandade), | 
än autoik (J och 9 skilda på samma planta) och än 
polyoik (d och 9 än på en och samma än på skilda 
stammar av samma planta). Jag har undersökt en hel del 
individ för att se, hur förhållandena gestalta sig i Sverige. | 
Det vanligaste är säkerligen, att plantorna äro polyoika. 
Rena hanplantor äro sällsynta och ARNELL angiver sådana 
! CELSIUS sid. 12. 
2 LINNZEUS 2, sid. XIII, 
* LINDBERG 4, sid. 39. 
