ARKIV FÖR BOTANIK. 
Band 16. N:o 10. 
Svenska rosaflorans rekordpunkt, Hagbacken på 
Yxlan i Stockholms skärgård. 
Av 
S. ALMQUIST. 
Meddelad den 26 nov. 1919 av G. LAGERHEIM och C. LINDMAN. 
Sverige är jordens rosarikaste land, både på individer och 
på arter (långt mer än hälften säkerligen av hela jordens art- 
antal). Allmänna föreställningen är nog, att som i fanero- 
gamfloran överhuvud sydligare länder också i rosaväg skulle 
ha flera arter än vårt. Men t. ex. Sydfrankrikes underläg- 
senhet får man ett starkt intryck av genom noggrant stu- 
dium av Gandogers exsickatverk, som kan anses ge ett full- 
ständigt uttryck av den växtrika Rhöne-dalens rosaflora. Det 
är också icke i Sveriges växtrika söder, som rikedomen på 
rosaarter når sitt maximum, utan på Mälaröarna; närmast 
dessa kommer västkusten, från Göteborgstrakten till Lange- 
sundsfjorden i sydöstra Norge. Och framför allt träder art- 
rikedomen i ögonen, om man jämför en fullständigare kollek- 
tion från en rosarik lokal i dessa trakter med en från Gott- 
land, Öland eller Skåne; särdeles detta sista landskaps ofta 
ytterst individrika lokaler, t. o. m. själva Pinelierna, visa en 
ganska enformig flora av relativt ringa artantal, mycket er- 
inrande om Gandogers former i Rhönedalen. 
Dessa och andra egendomligheter i vår rosaflora få tvi- 
velsutan sin förklaring i litorinatidens förhållanden, som så 
starkt verkat på i all synnerhet var östkustflora. Det var 
en varm tid, och en annan för rosavegetationen ännu mer 
" befordrande omständighet var då för handen: tvärs över var 
halvö, från den havsvik, vars rest den nuvarande Mälaren är, 
Arkiv för botanik. Band 16. N:o 10. 1 
