9 ARKIV FÓR BOTANIK. BAND 16. w:o 10. 
ända fram till västkusten, sträckte sig ett band av sjöytor, 
endast skilda av smala näs, som för spridningen av Rose ej 
lade hinder, därför att de, som alla småbergiga kusttrakter, 
erbjödo rosorna de yppersta växplatser. Därav dessas rika 
rosaflora än i dag. Med rosornas märkliga förmåga att en- 
vist hålla sig kvar, där de en gång fått fäste, ha de kunnat 
behålla åtminstone i väsentlig grad sina landvinningar under 
litorinatidens exceptionellt gynnsamma förhållanden. I kon- 
trast häremot står rosaflorans beskaffenhet i omedelbara när- 
heten av detta maximum, i trakter som ej täcktes av lito- 
rinahavet eller blottades under granperioden i första början 
av havets sjunkande. Jag har fått kollektioner från Sävaån 
nära Upsala, som visa att redan här, föga mer än 1 mil från 
Mälarstranden (Tibble socken), rosafloran nere i ådalen ej tål 
jämförelse med den i Medelpads kustland — högre upp över 
àdalens botten finns endast R. cinnamomea —, och vid å- 
dalens början i Järlåsa (knappt 3 mil från Mälaren) — är 
rosafloran som vid Örnsköldsvik, där vi finna nordpunkten i 
Sverige för Afzeliane. I östra Västmanland fann G. Bra- 
DINI vid Svartån i Svanåtrakten en märklig reliktflora av ma- 
ritim karaktär från litorinatiden; litet högre upp vid Fläcke- 
bo var ytterligt artfattigt, fast den rätt stora Fläcksjön möj- 
liggjort stor individrikedom och yppig växt (i motsats mot 
Tibbleflorans, där i den trånga ådalen buskarna voro få, små, 
småbladiga och svagt blommande). Artrikedomen är vidare 
långt mindre vid de trånga Mälarvikarna i norr och väster, 
störst runt omkring Björkfjärdens vida sjöyta, där de för Syd- 
europa utmärkande epiboladena Afzeliane och Canine ännu 
rätt väl trivas, t. ex. R. sclerophylla. Rekordet innehar egen- 
domligt nog den lilla Långholmen vid Stockholm utanför södra 
landet. 
Även Ancylussjön måste ha övat stort inflytande på de 
europeiska rosornas utbredning. Ty där dess västra strand 
var, ligger nu centrum och maximum för dels de vanligaste 
vilda Östersjö-Tomentose (se uppsatsens slut), R. umbelliflora 
och cuspidata, dels för två hela par av arttyper: de mycket 
närsläktade typerna 5 och 6 (Wahlenbergii- och Acmenophylla-) 
och de även närsläktade typerna 14 och 15 (Nubilascens- och 
Caninella-). Av dessa har endast nubilascens-typen samt de 
i vårt land vid Östersjökusten bundna RB. umbelliflora och 
cuspidata utom vårt land en större utbredning; de 3 övriga 
