S. ALMQUIST, SVENSKA ROSAFLORANS REKORDPUNKT. lI 
Gr. Tomentose är både i artantal (7; i Hort. Berg. 0) och 
i individtal (27) ovanligt vàl representerad: dels av de fór 
Östersjökusten karaktäristiska gif. av närsläktade arttyper 
23—25, som vanligt i for Tomentose särdeles högt individ- 
tal(21); dels av de sällsynta glf. av typ 1—5, (4 arter, 6 in- 
divid), dirav 2 endast fórr funna i unika ex. (den ena under- 
art till en endast pà Singó funnen art), tillhórande just de 
typer, som utgóra troligen nára hàlften av Hagbackens rosa- 
buskar. I enlighet med förhållandena inom Canine erbjuder 
sig motsvarande tydning även här som den enda möjliga: To- 
mentose av typ 1—5 äro här uppkomna genom mutation från 
andra arter (troligen Afz. glf., då Singöformen uppenbart imi- 
terar glf. *glaucigera, liksom Yxlöformen dess här vanliga norr- 
landsras *extravagans), men då mutationsmöjligheten till To- 
mentose i typ 3—5 är försvinnande liten, kan mutation en- 
dast bli möjlig, när typen växer i maximalt individtal. 
Gr. Villose är här föga artrik (5), och av individtalet 
kommer 30 på R. molli-glaucigera av typ 4, 22 på dess norr- 
landsras (jfr om gr. Tomentose ovan). Villose äro nog stam- 
arterna, varifrån Afz. glt. i detta fall åtminstone muterat — 
i habitus råder förvillande likhet mellan Villose och Afz. glf., 
såsom jag redan anmärkt i Stud. över Bergianska trädgår- 
dens spontana Rosa-former. 
Tryckt den 19 maj 1920. 
Uppsala 1920. Almqvist & Wiksells Boktryckeri-A.-B. 
