36 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 16. N:o 14. 
H. ferrimontanum K. Jou, (syn. H. subramosum LÖNNR. 
v. ferrimontanum K. Jong.) — Nora: Tenniketorp, Gamla 
Pershyttan (1918 G. Sam.); Grythyttan: Fisklösen, Skat- 
viken (1897), Lönnhöjden, Grythyttehed (1898 K. Jon.); Ljus- 
narsberg: Kopparberg (1898 K. Jog.), Kungsgruvan, Bratt- 
berg (1909 G. Sam.). 
H. galbanum Danrsr. — Sala: Gruvan (1917 o. 1919 ©. 
DAHLGREN); Kungsör: Rundelborg, Södra Skogsäsen (enl. 
C. O. vox Ponar); Skinskatteberg: flerst. vid Skinskatte- 
berg (1918 K. Jou.); Nora: Tenniketorp (1918 G. Sam.); 
Hjulsjö: Jónshyttan (1918 G. Sam.); Ljusnarsberg: Kop- 
parberg (1898 K. JoH.), Näset (1910 G. Sam.). | 
| H. glaucovirens DaHıst. — Norberg: Klacken (1898 K. 
JoH.); Ljusnarsberg: Sjöändan (1910 G. Sam.). 
H. grophosum Dautst. & K. Jon. v. vilescens K. JoH. — 
Ljusnarsberg: Hörksälv, Brattberg, Silverhyttan (1910 G. 
SAM.), Fjällberget (1919 K. STÉENHOFF). 
H. hepaticum LINDEB. (syn. H. vulgatum FR. var. hepaticum 
LINDEB. Hier. Scand. exs., n. 131). — Danursr. Herb. Hier. 
Scand. XXIV: 71. 
Stjälken i allmänhet rak, något spenslig och hógvàxt, 
vanligen 40—60, stundom 70 cm. hög. Stjälkblad till antalet 
merendels omkring 4, men ej sällan ända till 7 eller 8 utom 
de 2—3 braktéliknande blad, som pläga finnas under eller 
delvis inom inflorescensen. De avtaga uppát helt smáningom 
i storlek sásom hos flera H. rigida; de nedre àro lansettlika eller 
smalare, de övre jämnbreda och genom sin ringa storlek ka- 
rakteristiska, sárdeles dà de àro flera till antalet. Det nu 
sagda gäller ej blott om LINDEBERGS exsickatexemplar utan 
om allt material, som fórelegat frán ett 20-tal lokaler i Da- 
larne och en från Västmanland. Alla dessa borde därför an- 
ses utgöra artens typ. Härifrån avviker den av OMANG (i 
Nyt Mag. f. Naturvid. 41, 1903, s. 341) beskrivna från Kri- 
stianiatrakten härstammande formen genom lägre, mera ro- 
bust váxt, stórre och mer glest tandade blad samt fátaligare 
LES a. m puc 
om: mm E m e p indi pv b. Lud Pe ——  — ek 
Zu — um» 
stjälkblad. Sistnämnda form utmärker sig också därigenom,| 
att holkfjällens fåtaliga glandler nästan alltid befinna sig i 
närheten av fjällens spetsar. Hos exemplaren från Dalarne 
träffas enstaka glandler var som helst på holkarna. Om båda 
formerna gäller nog, att vissa individer sakna glandler, me- 
kt = RA 
