S. ALMQUIST, SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA GLAUCA. 3 
C. Decurtate (tafl. 8—10): liksom föreg. grupp starkt pru- 
inösa men af dunkel färgton; ófvervügande kort- 
bladsformer, bladbas ofta tvär—hjärtlik; tandning 
karakteristiskt skarp, hvassuddig, tander glesstállda, 
làngryggade, sárdeles hos nederbladen i páfallande 
grad utsparrade, glandelrikare än öfriga till bladens 
kant och skaft (pr&-former! därför förhärskande, 
grundformer?! sällsynta); fodersmablad ofta mycket 
breda; taggar typiskt utåtriktade, vanligen långa. 
Aa. Undergrupp Conniventes. 
Inom gruppen caninelle, den pa specialformer af olika 
systematisk rang gifvet rikaste, låter sig en förgrening i ett 
flertal undergrupper tydligt konstatera. Bland dessa äro två 
afgjordt starkare differentierade än de öfriga, och det synes 
mig, under närvarande provisoriska förhållanden inom rodo- 
logien, mest praktiskt att endast uppställa dessa som skilda 
och behålla de öfriga som en odelad mer kollektiv under- 
grupp, eu-caninelle. Fördelningen blir sålunda: 
Aa. Conniventes: blad af rätt fast konsistens; färg gul- 
aktigt, lifligt och typiskt mer ljust blågrön; formen 
karaktäriserad af bladsidornas jämna rundning, utan 
tvära öfvergångar och raksidiga partier; sågning tät, 
typiskt grund, tänder med bred bas och afgjord ten- 
dens till trubbighet, åtminstone på de nedre bladen 
! Grundformer ha enkel- eller ojämnsågade blad, per- dubbelsågade, 
båda sakna glandelklädnad på fodret; ob- ha glandelklädnad i foderbladens 
kant (ciliösa former); sub- och super-former ha sådan på foderbladens 
undersida, sub- likna till bladens sågning grund-, super- åter per-former. En 
per- med bladkanterna särdeles glandelrika kallas pre-. 
I motsats mot Marssow fasthaller jag, hvad jag i »Stud. &» s. 85 på- 
pekat, att dessa ordbildningar med sub- o. s. v. ej äro att betrakta som 
själfständiga växtnamn, med egen auktors-signatur — bäst därför att alltid 
sätta prefixerna inom parentes, t. ex. *(sub-) caninella AT, så att missför- 
stånd om hvad som är det verkliga namnet omöjliggöres. En sub-form 
t. ex. (sub-) caninella är nämligen ingen verklig systematisk enhet, redan af 
det skäl, att den ofta växer på samma stam som super- eller grundformen 
— GRENIER anmärkte ju också (enligt hvad jag hört af A. TULLBERG) som 
något märkvärdigt, att han funnit olika Rosa-»arter» på samma stam! 
Vidare därför, att hvarje varietet af t. ex. *caninella AT kan bilda (genom 
mutation eller skottvariation) sin (sub-) caninella, hvilken sålunda är när- 
mare släkt med sin stam-form än med andra (sub-) caninelle. En (sub-)form 
är således endast att betrakta som en vig generalisation af liknande men 
ej närmare besläktade modifikationer af en specialtyp. Och den som först 
urskiljer t. ex. en ob-form kan ju, då namnet är på förhand gifvet, omöj- 
ligt sättas som auktor, d. v. s. namngifvare, för denna form. 
