S. ALMQUIST, SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA GLAUCA. 7 
allmänt schema gifvas öfver hithörande former, afseende à 
ena sidan de mest i ógonen fallande formolikheterna, har 
större än inom någon annan specialtyp (jfr t. ex. tafl. 2 B 
och C), à andra sidan den geografiska utbredningen, dà som 
sagdt i olika trakter utbildat sig former med m. el. m. skónj- 
bara olikheter, hvad systematiskt vürde dessa nu kunna 
anses aga. 
Hvad formolikheterna beträffar, synes mig ett särskildt 
intresse böra fästas vid skillnaden mellan tänder af normal 
längd och med långt utdragna, smala tanduddar. En sådan 
skillnad kan iakttagas hos ett stort antal typer (kanske hos 
alla, ehuru m. el. m. anmärkningsvärd), och den åtföljes van- 
ligen af skillnad äfven i andra karaktärer: smala blad, långt 
utdragen toppdel, svagare och rakare taggar. Tafl. 4 afbil- 
dar två sådana väl utpräglade ff. af skilda stamarter; särdeles 
A visar typiskt det för detta slags modifikationer af en typ 
egendomliga. Med afseende på graden af den differentiering 
från stamtypen, som en så modifierad form ernår, råder sä- 
kerligen ganska stor olikhet; ingen sådan form har emellertid, 
af dem jag haft tillfälle att undersöka, fullt afskilt sig från 
stamarten, så att förbindelseled ej träffas, m. a. o. utbildat 
sig till själfständig specialart. Ofta, kanske oftast, följas 
modifikationsformen och stamarten åt på samma växtplats 
eller förekomma åtminstone i samma trakt (liksom grund- 
och sub-form &, lati- och angusti-). 
I. Vv. med normal tandbildning. 
Hufvudvar. 
Bild 2 (orig.-ex. fran Skane, Pinelierna); tafl. 2 A (Oskars- 
hamn; mager f.). 
Sydlig och västlig ras. Toppdelen (särskildt pa ófre bla- 
den) val utvecklad, hos kraftigare ff. smalnande till bred och 
lang udd. Basdel an bred (se bilderna), an starkt smal- 
nande. 
I östliga Sverige funnen: Öland, Tveta (P. F. Luxp- 
QVIST); Sm. Oskarshamn (E. & O. KÖHLER); Og. Jonsberg! 
! (Hirtelli-)£orm, d. v. s. med håriga bladskaft (ofta äfven medelnerven 
neråt). Sadana ff. förr sammanfattade ss. implera GREN., äro visserligen 
af högre systematiskt värde än sub- & (jfr »Stud. &» sid. 66). men torde 
