S. ALMQUIST. SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA GLAUCA. 11 
ännu pa Värmdö fullt typisk) och 6. Mälaren: Solna och 
Spånga (J. A. BERLIN), Svartsjö (G. BLADINI). I Mpd, dar 
den ar den förhärskande glauca-fn, tycks nästan hvarje lokal 
utbildat sin elementarart. Möjligen skulle i denna märkliga 
mutationsförmäga kunna finnas en förklaring pa den gata, 
som A. gl. *bathyphylla Mrs. (i COLLINDER, Medelpads fl. 
sid. 129; utan beskr.) bjuder rodologerna; enligt uppgift fran 
COLLINDER en ensam buske efter allt utseende spontan, sà 
vidt ses kan af det visserligen bade knappa och daliga ma- 
terial, jag haft tillfálle att se, olik allt hvad jag sett af Rose: 
den enda f., som jag kunnat misstänka såsom släkting, är en 
area-f., tagen af CoLLINDER 1909 pa Siljeberget i Selånger, 
med mycket korta — pà vissa skott alldeles fórsvinnande 
tanduddar. 
2. *Nordstedtii A. & M. 
Bild 4 (Boh., Koón, orig.-ex.), 5 (Sk., Pinelierna). 
Foliola tenuia, colore valde peculiari: pruina ditiore ne- 
bulose sed + laete glauco-viridi in flavescentem vergenti, ty- 
pice angustius elliptica, parte basali anguste rotundata lata 
sed brevi, apicali longe attenuata, marginibus »qualiter cur- 
vatulis usque ad apicem vix acuminatum, inferiora apice 
acutiusculo vel rotundato (non vero truncato), omnia 4- minute 
erebre serrata, dentibus curtis, fol. superiorum subacutis rectis 
vel rectiusculis, inferiorum + obtusis apice inclinatulo; aculei 
pallidi, breves, basi curta humili, + arcuati; pseudocarpia! late 
—anguste pyriformia. 
Ingen annan af R. glauce specialtyper synes mig sa lätt 
att igenkänna redan pa sin allmänna habitus (endast */abro- 
sula har i storbladiga ff. af mig misstagits for denna): de 
stora, bade langa och breda, tunna bladytorna, med en all- 
deles egendomlig färgton af töcknigt och ändå m. el. m. ljust 
gulgrónt, fran den breda, rundade basen Jangsamt smalnande, 
mot den breda spetsen, med jämnt buktade, tätt och jämnt 
smasagade sidor; en tillspetsning m. el. m. märkbar äfven 
pà nederbladens i det hela rundade toppar. Utom pà de 
öfversta bladen ha tänderna åtminstone en tendens till trub- 
bighet; tandryggarna afgjort rakare än hos föreg. underart; 
* De apicalibus solis in hoc opere mentio fit. 
