gar med làg bas och làng spets samt m. el. m. aflànga nypon, 
ej nedlópande pà skaftet. 
En af vara allmännaste rosa-typer, i utbredning ganska 
öfverensstämmande med *labrosula, tillsammans med hvilken 
den ofta (ss. i Hort. Berg.; Safja vid Uppsala) växer; som 
det synes allmän (kanske isynnerhet mer inåt landet) fran 
n. Rosl. (Forsmark, Johannisfors: J. A. BERLIN) — Sk. 
(manga lokaler, västligast vid Landskrona: A. TULLBERG; 
egendomligt nog ej funnen vid Pinelierna); afven pa flera 
lokaler i det inre Sm.; Vg. Sättra (P. F. LUNDQUIST), Läg- 
num (E. ALMQUIST). Vid västkusten och i Norge synes 
den ersättas af följ. art. 
Artens stora mangformighet har redan gifvit anledning 
till urskiljandet af ett antal ff., hvilka ehuru habituellt ganska 
olika dock — måhända med undantag af de två sista — icke 
torde hafva något högre systematiskt värde. 
S. ALMQUIST, SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA GLAUCA. 37 
Hufvud-var. 
Angusti-ff., öfvervägande per- — super-; äfven de nedre 
bladen med tydlig tillspetsning och m. el. m. raka tänder. 
Vanligen med små blad af ljus färgton och starkt krökta 
taggar. Mälaren — Sk. 
Var. upsaliensis AT. »Stud. &» sid. 17. 
Herb. Norm. f. VIII, n. 45. 
Bild 30 (Mal., Rosersberg). 
Öfvervägande grund-ff.; en hirtelli-f. funnen vid Svartsjö. 
Nedre blad med rundad topp och samlutande tünder. Nagot 
Bild 30. Var. upsaliensis. Bild 31. Var. plebeja. 
