119 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. N:o 3. 
gande sig, sidorna anda till den breda, foga utdragna udd- 
tanden jàmnt buktade; ófre bladen harigenom kort och bredt 
äggrunda. Smabladen ha ofta ovanligt långa skaft (se bild 
102). Nederbladens rundade (stundom t. o. m. något tillspet- 
sade) topp snarare groftandad än sågad, öfriga blad groft 
och öppet sågade med särdeles breda men ej långt utdragna, 
hvassa, raka tänder, med rak, djupt nerskuren framkant och 
làng m. el. m. buktad, af småtänderna liksom knölig rygg~ 
kant. Det är särskildt denna tändernas egendomliga bygg- 
nad man har att tillgà som skiljemárke fran andra bred- 
Bild 102. Gl. *inserta. 
basiga typer, af hvilka *uncigera har synts mig vara den lät- 
tast fórvüxlade (i fóljd af bladens och blommornas hos báda 
arterna iógonenfallande hóga fürg samt den djupa sagningen); 
man ihagkomme dennas konkava framkant och utdragna, 
något utböjda udd pa tänderna. Taggarna hafva gruppens all- 
männa typ, rakt utstående, med ej särdeles starkt bågböjd spets. 
Vid utbredning, både i kusttrakter (dock som det tyckes 
ej gärna i hafvets omedelbara närhet) och inlandet, äfven i 
rosafattiga trakter, såsom Västgötaslätten (Hjärpås sn: F. 
Nirsson); allmännare iö. Sverige, fran Mälaren, dar Funbo, 
Hallkved (Erık ALMQUIST) är den nordligaste mig bekanta 
lokalen och dar den är ymnig pa Svartsjölandet och i Stock- 
holmstrakten (östligast i Ö. Aker: S. SELANDER; saknas i 
