HUGO DAHLSTEDT, NYA ÓSTSVENSKA TARAXACA. 3 
Involucrum mediocre crassiusculum, 11—13 mm. longum, 
atro-plumbeum. 
Squame exteriores + anguste, ovate— ovato-lanceolate, 
superiores paullo supra medium sq. interiorum adtingentes, 
adpressee—erecto-patentes, supra dilutiores, apicem versus 
sepe + violascentes, subtus atrovirentes, + pruinos®, apicem 
versus + pices —atroviolacee, anguste sed conspicue marginatze, 
sub apice callose v. cornu parvulo instruct v. ecorniculate, 
interiores minus obscure atrovirentes, + pruinose, apicem 
versus + violascentes, sub apice + corniculate. 
Calathium 35—40 mm. latum, sat radians, planum. 
Ligule exteriores subplane, extus stria lata, rubro-violacea 
notate. 
Anthere polliniferz. 
Stylus livescens, siccus subobscurus. 
Achenium testaceo-rubrum, apicem versus breve spinu- 
losum, ezeterum + tuberculatum, 2 mm. longum, c. 0,75 mm. 
latum, pyramide c. 1 mm. longo subcylindrico, rostro 10 mm. 
longo. 
Genom sin mórkt svartgróna grundfárg med ettiallmánhet 
mycket tydligt pruinóst ófverdrag erhalla holkarna en mycket 
karaktäristisk blysvart färg, hvarigenom arten blir lätt att 
igenkänna från andra af samma grupp. 
Loberna tendera att bli mer eller mindre krökta. Hos 
yngre individ och exemplar från fuktigare lokaler äro de bredare 
och kortare samt mera utprägladt klolika, på sin öfre rand 
vanligtvis alldeles helbräddade eller med en och annan svagt 
utvecklad tand samt oftast tättsittande. Hos äldre och kraf- 
tigare utbildade individ bli flikarna vanligen längre med sma- 
lare spetsar, men variera här från m. el. m. tydligt klolika till 
nedåtriktade med rakare spetsar, samt sitta vanligen skilda 
af tydliga syltandade mellanrum. Deras öfverkant växlar från 
buktig till högt pucklig och är oftast rikt och tämligen långt 
syltandad. Hos yngre exemplar äro spetsloberna korta, triangu- 
lära, ofta med konvexa sidor, hos äldre exemplar bli de ut- 
dragna med smal midtellob, som nedåt är svagt eller stundom 
rikligt tandad, upptill hel och ofta något utvidgad närmare 
spetsen samt har smala m. el. m. nedåtriktade, ofta klolika 
sidolober. Interlobierna liksom bladkanterna äro ej sällan 
mörkfärgade. Hos skuggexemplar äro bladen bredare och 
loberna gröfre, men de senare ha ungefär samma form som hos 
