HUGO DAHLSTEDT, NYA ÓSTSVENSKA TARAXACA, 17 
ceterum + tuberculatum v. basi + leve, 3 mm. longum, vix 
1 mm. latum, pyramide 0,75—0,8 mm. longo, conico-cylindrico, 
rostro 10—12 mm. longo. 
En synnerligen vacker och lätt igenkännlig form genom 
de oftast lysande purpurróda bladskaften och medelnerverna 
samt genom de talrika och oftast lànga bladflikarna, som pà sin 
ófre och ej sällan äfven pa sin nedre kant aro rikligt och långt 
syllikt tandade och smaloberade. 
Pa typiska pa frisk mark vuxna exemplar aro bladen synner- 
ligen djupt och rikt flikade. Pa de yttre bladen äro flikarna 
kortare men tilltaga i längd på de längre inåt i rosetten sittande. 
På bladens nedre del äro de smalare med lägre rygg och mera 
rakt utstående spetsar samt långt och mycket skarpt syltan- 
dade. Vid bladens bas äro tydliga, syltandade interlobier 
utvecklade. De öfre flikarna ha bredare bas och mycket hög 
hvälfd ofta pucklig öfverkant, som mera tvärt öfvergår i den 
vanligen utstående, ofta något uppböjda, stundom m. el. m. 
nedåtriktade spetsen. Öfverkantens tänder och småflikar bli 
vanligen mera parallella med lobspetsen i motsats mot de nedre 
lobernas tänder, som ofta bli m. el. m. snedt uppåtriktade. 
På bladens öfre del sitta loberna tätt närmade, men skiljas ofta 
genom smala utstående smålober, som än sammanhänga med 
närmast öfre än med närmaste undre lob. Ändloben är hos 
de yttre bladen liten, hos de inre medelstor, vanligen spjutlik, 
ofta med ena eller andra sidoloben uppåt- eller nedåtböjd, 
mindre ofta pillik. Sidoflikarna och midtflikens nedre del 
bli ofta på samma sätt, ehuru grundare, tandade, som de öfre 
loberna. Mera sällan kan ändloben bli alldeles helbräddad. 
Vanligen är den ofvan sidoflikarna m. el. m. inbuktad 
och därpå utdragen i en uppåt något utvidgad kortare 
eller längre spets. Ofta äger den på ena eller andra sidan in- 
skärningar med afrundade sidor. Hos mera djupt och långt 
flikade blad äro sällan egentliga innerblad utvecklade. Finnas 
dylika är ändloben vanligen tämligen rikt tandad. Hos exem- 
plar med kortare och bredare lober äro innerbladen bättre ut- 
vecklade och deras ändlober bli allt större ju talrikare på detta 
sätt flikade blad äro för handen. Ofta upptaga de ända till 
tredje- eller fjärdedelen af bladets längd och äro oftast svagare 
tandade till nästan helbräddade. På solöppna lokaler bli ofta 
de inre bladen starkt gråa af fina, pärlsnoddlika hår. 
Kortflikade former erinra rätt mycket om 7. polyodon 
Arkiv för botanik. Band 10. N:o 6. 2 
