34 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 8. 
Vid jämförelse af den nu i korthet lämnade berättelsen 
om nagra reagensers inverkan pa bladkantens smataggars 
sidoväggar hos Carex acuta med förut förekommande redo- 
gorelse for sádana àmnens inverkan pa bladkantens smatag- 
gars motsvarande väggar hos Scirpus silvaticus, kan man ej 
undgå att finna, det en fullkomlig öfverensstämmelse råder 
mellan dessa båda berättelser. Förklaringen till beskrifna 
reaktioner på småtaggarnas sidoväggar hos båda de afhand- 
lade växtarterna kan ej heller gärna blifva något annat än 
en och densamma. Det är därför öfverflödigt att nu på 
grund af beskrifna reaktioner orda om småtaggväggens sam- 
mansättning och beståndsdelar hos C. acuta, utan kan man 
godt rörande dessa saker hänvisa till det, som nyss ofvanför 
yttrats om småtaggväggens sammansättning och bestånds- 
delar hos Sc. silvaticus. 
Carex leporina L. (Fig. 20). 
Scabritier från bladkanten hade längre och grundare 
basdel! och tämligen lång, spetsig fri del men liknade annars 
fig. 21 i »gräs och halfgräs», med hvilken figur straets scab- 
ritier fullständigt öfverensstämde. Sagda scabritier förstöras 
af koncentrerad svafvelsyra så när som på väggens yttersta 
del, lamellen a', som håller sig en tid. Efter 1 dygns inver- 
kan af stark natronlösning ha scabritiets sidoväggar uppdelats 
i en yttre, smalare a-del med normalt väggutseende, däri 
den på ytan gropiga lamellen a' ingår och lättare än vanligt 
urskiljes. Innanför a-lagret vidtager en annan, bredare vägg- 
del, b-lagret, som har ett något geléartadt utseende och ej 
är skarpt begränsadt mot det hopträngda cellrummet c. En 
del mest mindre scabritier ha genom denna behandling blif- 
vit putlika (jfr. fig. 19). 
Kommer saltsyra til det natronbehandlade scabritiet, 
som är afritadt i fig. 20, blir väggens b-del strierad och tyd- 
ligt synbar samt begränsad mot cellrummet, hvarjämte dess 
a-del mer eller mindre aflossnar. Om scabritiet efter natronets 
inverkan traffas af klorzinkjod, far hela dess sidovagg tydligt 
! Hos förkrympta exemplar, som växte på trampad väg och knappt 
kändes sträfva, hade både bladkantsscabritier och stråscabritier en än lägre, 
rektangulär basdel, från hvars främre ände en hvass fri del utgick rakt 
fram, parallellt med och tätt inpå växtytan. 
