EM 
EWALD STERNER, JUKKASJARVIOMRADETS FLORA. 47 
uppträda däremot i detta fall i stor individrikedom, och har 
märkes i synnerhet följande arter: Carduus crispus, Cerastium 
vulgare, Matricaria inodora, Rumex domesticus, Silene venosa 
och Spergula arvensis. En artrik anthropokor flora (med 
Asperugo procumbens Oo. a.) frodas i synnerhet à de närmast 
bostáderna belügna partierna af àkrarna. 
Till kulturformationerna kunna äfven de s. k. »jànkkà» 
hänföras. Vegetationen ar visserligen här spontan, oftast fóre- 
trädd af uteslutande hydrofila arter s. s. Carex vesicaria och 
C. aquatilis, som till större delen uppbygga en slåttermyr, men 
genom den årligen återkommande afmejningen har vegetatio- 
nens sammansättning undergatt förändring. En öfvergång 
mellan denna växtformation och gräsvallarna bilda de till äng 
genom utdikning etc. omvandlade myrarna, där en torftig 
anthropokor vegetation, insprängd med element ur den autok- 
tona floran, Comarum palustre, Carex-arter, Pedicularis scept- 
rum carolinum 0. a., knappast täcker marken. 
Den sista och måhända högst utvecklade formationen i 
denna serie ar gräsvallen, som inom området finnes mest typisk 
kring kyrkan (kyrkbacken) och angränsande partier af byn 
samt å den nipa, på hvilken byns begrafningsplats ligger. De 
olika vegetationselementen äro här företrädda af ett stort 
antal arter, som uppträda i betydlig individrikedom. — Ur- 
sprungligen har säkerligen den torra, flera meter öfver sjöns 
nivå liggande grusmarken varit bevuxen med skog, troligtvis 
blandad barrskog. Denna har undanröjts och å de så uppkomna 
öppna lokalerna har den autoktona floran rekryterats med 
hemerofila spontana arter o. a., individ ur i närheten växande 
xerofil flora, etc. 
Anmärkningsvärda arter ur den inhemska floran, som i 
större eller mindre grad ingå i denna vegetation, hvilken i sin 
helhet kan anses vara stabil, äro Botrychium Lunaria, Gentiana 
nivalis och Primula stricta. 
Dessa tre arter torde knappast återfinnas annorstädes 
inom området, utan äro begränsade till dessa lokaler. All- 
manna äro dessutom Erigeron politus och Anthoxanthum odo- 
ratum, Salices, som trots trampningen hållit sig kvar i spridda 
individ samt Vaccinium-arter. Det spontana elementet är 
sålunda här det förhärskande; icke blott de påtagligt hemero- 
fila, utan äfven andra arter ur den autoktona floran utgöra en 
komponent i denna kulturformation. 
