39 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o Il. 
Liljeholm); Styrsö s:n, Styrsö (Th. Lange); Fors sin, Munkedal 
(K. Stéenhoff). — Småland: Jönköping, Vasterbrunn och Ljun- 
garum (E. Ekman). 
Norge: Holmestrand, Gaaserumpen (J. Dyring); Lister 
och Mandals amt, Vennesla, Bommen (Askell Birkeland); $8. 
Bergenhus amt, Vaso, Bulken (A. Landmark). 
Hufvudformen har smala, nástan jamnbreda eller utdraget 
lancettlika blad med mycket hóga men korta lober och smal, 
spetsad ündlob, som pa de flesta eller atminstone pa de inre 
bladen blir mycket làngt utdragen. Dà àndloben àr kort, àr 
den ofvan midten hastigt dopdragen till en smal, tàmligen skarp 
mukronerad spets. Hos en del exemplar är denna form pa ànd- 
fliken vid blomningen fórhárskande pa de flesta bladen, men 
äfven hos dylika exemplar uppstå vid slutet af blomningen eller 
senare innerblad med den karaktäristiska, utdragna ändfliken. 
Hos flertalet exemplar äro emellertid vid blomningen dylika 
blad för handen, och äfven de yttre bladen få hos dessa m. el. m. 
utdragna ändlober. Dessa, som upptaga en fjärde — till en 
tredjedel af bladens hela längd och på de inre bladen halfva läng- 
den eller stundom mera, äro vanligen alldeles helbräddade med 
svagare konvexa sidor, än hos underarten, samt med utåtrik- 
tade, men oftast föga afsatta, eller nedåtriktade korta sidodelar. 
Bladskaften äro smala och liksom medelnerverna lifligt röda af 
en ljusare färg än hos underarten. 
De yttre holkfjällen äro i regel smalare och mera ofta ut- 
stående eller svagt tillbakaböjda. Hos hufvudformen är fruk- 
ten omkring 3—3,5 mm. lång med 0,75 mm. långt näbb och 
11—12 mm. långt spröt, hvaremot underarten har omkring 3,5 
mm. lång frukt eller längre med 1 mm. långt näbb och 13—14 
mm. långt spröt. 
I motsats mot hufvudformen har underarten breda m. el. 
m. omvändt äggrundt—aflånga blad af en mera utpräglad grå- 
grön färg. Vanligen äro bladen tämligen hela med glest ställda, 
något olikstora, utåtriktade och smala eller bredare och mukro- 
nerade tänder, som på de yttre bladen uppåt öfvergå i tämligen 
höga men korta lober med i regel mera hvälfd rygg och utåtrik- 
tade spetsar, och sluta i en bred, rundad eller trubbad, mindre 
ofta kortspetsad ändlob med starkt konvexa sidor. Hos hel- 
bladigare eller mindre djupt flikade exemplar blir ändloben, 
ehuru tämligen lång, dock aldrig så förlängd, som hos hufvud- 
formen, och upptager högst en fjärdedel af bladets hela längd. 
