HUGO DAHLSTEDT, VASTSVENSKA TARAXACA. 33 
Hos en del exemplar fràn torrare lokaler bli bladen djupare fli- 
kade och àndfliken blir mera spetsig men kort och af spjutlikt- 
pillik form. Dylika former erinra mycket om individ af hufvud- 
formen med förkortade ändlober. Oftast kan man dock hos 
dessa vid slutet af blomningstiden päträffa outvecklade inner- 
blad med den för varieteten karaktäristiska ändloben. 
Hos underarten äro därjämte bladskaften ofta breda och 
något vingade samt vid själfva basen eller, när de äro smala, 
till större delen tämligen bleka, hvaremot medelnerverna till 
hela sin längd eller åtminstone på midten äro starkt färgade af 
en mörkare, mera i violett dragande färg än hos hufvudformen. 
För öfrigt saknar underarten i regel alldeles pollen. Hos 
enstaka exemplar äfven af typiskt utseende anträffas dock spar- 
samt pollen. Hos hufvudformen är det alltid förhanden i riklig 
mängd. Underarten växer oftare på mera våta lokaler än huf- 
vudformen och har då ej sällan upprätta eller t. o. m. tilltryckta 
ytterfjäll, som äro märkbart bredare än hos hufvudformen. 
Hos båda formrna uppstiga ytterfjällen liksom hos T. pre- 
stans LINDB. FIL. i lös spiral på den m. el. m. koniska holkbasen, 
som småningom nedlöper på det upptill m. el. m. koniskt för- 
tjockade holkskaftet. Härigenom skiljas dessa former, utom 
i andra afseenden, från den mycket närbesläktade T. Larsonii 
DAHLST., som har mera tvär holkbas, på hvilken ytterfjällen 
sitta i en tät spiral och därigenom förefalla kretsställda. 
I östra Sverige och på Åland är hufvudformen ensam 
härskande. Väster om Vättern förekommer den på spridda 
lokaler jämte underarten, som isynnerhet i Västergötland har en 
vidsträckt utbredning och på en del lokaler är mycket allmän. 
I södra Norge är hittills endast underarten anträffad, men i 
västra delen förekomma former, som till bladform mest öfver- 
ensstämma med hufvudformen, men äga mycket sparsamt 
pollen. 
T. maculigerum LiwpB. FI. är tydligen nära besläktad 
med T. nevosum DAHLST., som äger på liknande sätt anordnade 
ytterfjäll, samt med T. Larssoni Danrsr., till hvilken den väst- 
svenska underarten i flera afseenden närmar sig. Äfven med 
T. prestans LINDB. FIL., som har samma anordning af ytter- 
holkfjällen, är släktskapen tydlig. 
Den ofvan nämnda västnorska formen är funnen i Hardan- 
ger, Granvin vid Skielven (S. K. Selland)och i Hadeland, Brand- 
bukampen i Brandbu (Fr. Lange). 
Arkiv für botanik. Band 10. N:o 11. 3 
