HUGO DAHLSTEDT, VASTSVENSKA TARAXACA. 39 
Denna form star särdeles nära 7. cordatum PALMGR. och 
synes vid fórsta paseendet knappt kunna skiljas fran denna, 
men vissa egendomligheter i bladlobernas form och bladens där- 
af beroende utseende fórbjuda ett sammanfórande med denna. 
Fran T. cordatum skiljer den sig vid närmare granskning 
genom sina rikligare och mera oregelbundet tandade lober med 
mera buktig kant, genom i regel stórre andflikar samt genom 
något mindre korgar och mera upprätta (stundom löst tilltryck- 
ta), på öfversidan gröna (ej hvitgröna) och oftast m. el. m. vio- 
lett färgade ytterholkfjäll. Genom bladens rikligare och ojäm- 
nare tandning och därigenom, att äfven de nedre loberna ofta 
ha m. el. m. hvälfda öfverkanter, få bladen ett mera oredigt ut- 
seende än hos T'. cordatum. Hos denna äro ändloberna i regel 
mindre, mera spetsade och deras sidolober äro därjämte iögo- 
nenfallande kortare än de följande lobparen. Hos T. ambly- 
centrum äro däremot ändloberna i allmänhet större och bredare 
och deras sidolober äro lika långa eller stundom längre än de 
närmaste lobparen. Midtloben har därjämte mera konvexa 
kanter och är ofta tydligt afsatt från de mindre tydligt nedåt- 
riktade eller m. el. m. utstående sidoloberna samt är i regel trub- 
bigare. Äfven de öfriga lobernas spetsar äro oftast mera tyd- 
ligt afsatta från lobryggen än hos 7. cordatum. Hos den senare 
får ändloben ofta något insvängda sidor, hvilket nästan aldrig 
är fallet hos den förra. 
Hos smalbladigare individ af T. amblycentrum blir änd- 
loben ofta något ofvan sin midt hastigt hopdragen till en jämn- 
bred, m. el. m. trubbad, mukronerad spets, något som mera säl- 
lan inträffar hos T. cordatum. 
Hos T. amblycentrum bli de inre bladens ändlober stora 
och breda, helbräddade eller försedda med ett par grofva tänder, 
samt mera trubbade, och äfven hos dessa äro sidoloberna lika 
långa eller längre än de följande lobparen. Hos T. cordatum 
är ändloben mer spetsig, täml. lång med mindre sidoflikar och 
till synes långtandad eller småloberad, därigenom att den mera 
tydligt sammanflyter med öfversta lobparet. De öfversta sido- 
loberna äro dessutom ofta m. el. m. krökta, ofta nästan klolika. 
Bladskaften äro hos denna alltid tydligt, om än svagt, rosenröda 
och den röda färgen är synlig ett längre eller kortare stycke ut- 
efter medelnervens sidor. Hos T. amblycentrum äro i regel blad- 
skaften bleka eller få nederst vid basen en svag rosenröd färg, 
som sällan sträcker sig upp på medelnerven. 
