42 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o Il. 
deles vackert svart- eller blaviolett färgade ytterfjall ar 7’. cyano- 
lepis en af vara lättast igenkännliga och mest karaktäristiska 
arter. Härtill kommer den karaktäristiska formen af bladfli- 
karna och andloberna, som isynnerhet forlanar exemplar fran 
naturlig ängsmark eller liknande lokaler ett iögonenfallande och 
särdeles utprägladt utseende. Hos de flesta individ äro näm- 
ligen de ófre loberna breda, otandade, svagt klolikt bójda med 
starkare hvälfd öfre och svagare rundad undre kant samt aro 
aftrubbade med udd eller kortspetsade och sitta tätt närmade 
intill hvarandra eller med blott antydda interlobier. Denna 
bladform träffas isynnerhet hos former, växande pa naturlig 
eller obrukad mark. Andloben blir hos dessa kort och bred, 
helbráddad med konvexa sidor samt nedatriktade, breda sido- 
lober, och ar m. el. m. afrundad eller kort tillspetsad. Hos ett 
storre eller mindre antal blad, isynnerhet hos de inre, bli flikarna 
mera deltoidiska eller t. o. m. triangulära och spetsigare samt 
pa sin öfre kant m. el. m. tätt syltandade. Isynnerhet inträffar 
detta hos kraftigare former, och hos ruderatformer bli loberna 
darjamte ofta làngre, smalare och kraftigare tandade samt and- 
loberna spetsigare och ofta längre, isynnerhet pa de inre bladen. 
Vanligen utvecklas hos de flesta former ej nàgra interlobier, 
men hos en del ruderatformer kunna de bli vàl utbildade, och 
i detta fall bli loberna oftast smalare an eljest ar fallet. Hos 
ruderatformer och former fràn óppen mark bli vanligen ytter- 
bladens skaft ett stycke ofvan den smala basen starkt utvid- 
gade. Hos dylika former bli de oftast liksom medelnerverna star- 
kare färgade. De inre bladen bli hos alla former starkare tan- 
dade och ändloberna fa äfven nedtill glest eller mera rikligt tan- 
dade sidor. Äfven hos de eljest till bladformen vid första ógon- 
kastet ratt afvikande ruderatformerna traffas dock alltid nagot 
eller några blad med den för ängsformen sa karaktäristiska ty- 
pen. 
Utom genom fjallens utseende karaktäriseras holken af sin 
mörka, ofta svartgróna färg. Ytterfjällen aro i allmänhet rätt 
utstående och bli senare i spetsen klolikt uppböjda. Hos skugg- 
och fuktformer bli de oftast mera uppåtriktade. Hos ruderat- 
formerna bli de redan tidigt svagt nedåtriktade och få vanligen 
hos dessa på sin öfversida en ljusare, mera rödviolett färgton. 
Genom sin riktning ha de äfven utseende af att vara längre än 
hos öfriga former. Hos alla former äro dock ytterfjällen i det 
närmaste af samma längd som de inre. Holken är hos kraftigare 
