6 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 12. 
exemplar af Splachnum rubrum med val utvecklade hypofyser 
sa sent som i början af juli månad, under det att hypofyserna 
hos Splachnum luteum halla sig turgescenta langt in i augusti. 
Detta förhållande gör nog också sitt till, att den senare ar- 
ten uppmärksammats mera än den förra. 
Splachnum rubrum är ingalunda någon sällsynthet i meller- 
sta Sveriges norra och Norrlands södra och östra landskap; 
dock uppträder den ej någonstädes synnerligen ymnigt. Helst 
tyckes den föredraga fuktig barrskogsmark, särskildt kring 
skogskärr, och växer såsom släktets andra arter på spillning 
efter nötkreatur, ofta i sällskap med Splachnum luteum och 
pedunculatum (Hvps.) LINDB. Såsom af nedanstående fór- 
teckning öfver växtställena synes, uppträder arten rikligast 
i ett bälte, som sträcker sig från Norrbotten ner genom 
Västerbotten, Ångermanland, Hälsingland, Gästrikland, södra 
Dalarna, Västmanland och Värmland, hvarifrån den går in 
öfver Norge. Utanför dessa landskap finnas endast spridda 
lokaler till och med så sydligt som Småland. TI de västra 
kustprovinserna har arten ej anträffats och kommer nog 
heller ej att göra det, då den ej tyckes kunna fördraga hafs- 
luften; sammalunda är förhållandet i Norge.! Enligt med- 
delande från ARNELL tyckes arten ej heller i Norrland trifvas 
i närheten af hafvet. Visserligen förekommer den någon 
gång i kustsocknarna men då ytterst sparsamt. Vi känna 
också ett par växtplatser från lappmarkerna men äfven här 
håller sig arten till de lägre delarna, och jag har aldrig sett 
någon uppgift om, att den går synnerligen högt upp på 
fjällen. 
Splachnum rubrum har sin förnämsta utbredning i Sibi- 
rien. LINDBERG och ÅRNELL” citera WEINMANN, som säger 
om arten »in omni Sibiria». Härifrån utbreder den sig dels 
åt öster till de nordliga delarna, af Norra Amerika dels åt 
väster till norra Ryssland och Finland, hvarest arten ej 
heller är så synnerligen sällsynt, samt till Sverige och Norge. 
I det senare landet förekommer arten på en hel del lokaler, 
men bör dock enligt Hagen?’ där betraktas som en säll- 
synthet. 
1 HAGEN 2, sid. 28. 
? Del TI, sid: 58; 
3 HAGEN 2, sid. 28. 
