HJALMAR MOLLER, LÓFMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 17 
ende af stora. lösa celler, som inåt äro rektangulära; klyf- 
öppningarna pa öfversidan rätt små, spridda eller saknas. 
Kapseln rätt stor och lång, elliptisk—oval; då den är torr 
timglaslikt hopdragen på midten, mörkt purpurfärgad. Peri- 
stomets tänder smala; utantill försedda med en otydlig fåra 
på midten och mycket små papiller, intill med ett tätt och 
lågt gallerverk. Locket synnerligen lågt, koniskt med en 
ytterst liten intryckning i midten. Mössan är på ena sidan 
klufven upp till spetsen, strutformig, gulaktigt grå, glän- 
sande, alldeles glatt, i spetsen något mörk. 
Splachnum melanocaulon är den sällsyntaste Splachnacéen 
i Norden och S. O. LINDBERG, fran hvilken ofvanstaende 
diagnos och beskrifning är hämtad tillägger: »elegantissimum 
et faeillime pulcherrimum nembrum generis, inter omnes 
museos fere pulcherrimi».! 
Såsom af litteraturfórteckningen synes beskrefs arten 
fórst af WAHLENBERG, som antrüffade den i en samling vàx- 
ter, sända af HornarH TILESIUS fran Kamtschatka. Den har 
sedan funnits pà Rockby Mountains i Amerika samt den 16 
juli 1867 af J. P. NORRLIN vid Kätkesuanto i Muonio lapp- 
mark. Kätkesuanto ligger pa själfva gränsen mot Sverige 
endast omkring sex till sju mil sydost om Karesuando. Se- 
dermera har en liten tufva af denmma af M. BRENNER an- 
träffats vid Fatjanova i Sibirien.? 
Bland mossorna, som jag ar 1908 erhóll fran Lunds bo- 
taniska fórenings byte, fanns en fran Lule lappmark sasom 
Splachnum vasculosum bestämd Splachnumart, som genast 
väckte min uppmärksamhet. Först i fjol hade jag emellertid 
tid att syssla med Splachnaceerna och säde då ifrågavarande 
exemplar till lektor W. AnNELL, som bekräftade min miss- 
tanke, att det var Splachnum melanocaulon, som sålunda an- 
träffats i Sverige. Fyndet ar ju i själfva verket ej sa syn- 
nerligen ófverraskande, dà arten förut funnits sa nära svenska 
gränsen och den svenska fyndorten ej ligger stort mer än 10 
mil fran den finska. Möjligt ar också, att arten anträffats 
af äldre botanister. som emellertid ansett den för en pygmea- 
form af Splachnum luteum med urblekta hypofyser, sasom 
NORRLIN gjorde, tills S. O. LINDBERG identifierade den. 
Arten har den 29 juni 1908 funnits af Jägmästare OTTO 
* LINDBERG 3, sid. 406. 
” LINDBERG och ARNELL, sid. 59. 
Arkiv für botanik. Band 10. N:o 12. 2 
