8 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. N:o 13. 
allt ar den långt ymnigare an saturella. — Liknande är förhäl- 
landet mellan g/f. arietaria hufvudf. och gl. Lindstroemii, den 
forra har kanske t. o. m. natt en grad af utdifferentiering, hógre 
an melarensis 1 förhållande till saturella, och bildar en som det 
synes fullt monotypisk formkrets, med karakteristiska egendom- 
ligheter i taggar, bladform och färg, som bibehålla sig äfven vid 
någon gang intraffande variation till nästan fullkomlig glattbla- 
dighet. Den är ymnig inom ett helt litet område (kring Mar- 
strand), dessutom funnen nara Tónsberg. I Norge äro pa några 
ställen funna ff., som tydligen äro hàrbladig Lindstroemi?, men 
dessa stimma ej fullt med arietaria. — Annu langre sta glf. 
serrifrons och cesia fran de motsvarande gl. letecolorans och 
Almquistii. Det ar anmärkningsvärdt, att flera af de mest 
själfständigt utbildade g/f. tillhöra gruppen /«tecolorantes, just 
den grupp, där benägenheten att utbilda hàrbladiga ff. nar sitt 
maximum. 
Pa alla mig mer bekanta Rosa-lokaler äro glf. i frekvens 
m. el. m. underlägsna gl.; möjligen gor Skane undantag. Sär- 
deles påfallande är denna underlägsenhet i frekvens öfverallt i 
yttersta hafsbandet, ss. vid Marstand samt, enligt TRAAEN, i 
västliga Norges skärgård, t. ex. pa Mosteró och kringliggande 
oar. I sammanhang harmed far val ställas, att gl. cinericia 
samt hela gruppen halogene och den dem närstående rubea all- 
deles synas sakna motsvarande glf., således de arter, som för 
yttersta hafsbandet äro de mest utmärkande. Både efter sven- 
ska Östersjökusten och norska Nordsjökusten gå glf. långt 
mindre i norr än gl. 
Af alla R. Afzeliane aro glf. de fattigaste på hybrider (under 
det den andra sect. med håriga blad, virf., är den långt rikaste); 
endast ett par hybrider med A. mollis äro kända. Apogamien 
torde väl således här vara starkast utvecklad, hvilket väl står 
tillsammans med den utomordentligt starka sönderklyfningen 
iff. (jfr Hieracia, Taraxaca, Alchemille). 
Såsom af det föregående framgår, anser jag indelningen i 
naturliga grupper vara gemensam för gl. och glf. I den indel- 
ning jag i fjol uppställde i »Skand. ff. af R. gl.» har jag ingen an- 
ledning att vidtaga nàgon fórándring — hvarken med hansyn 
till det stora glauca-material jag efterát haft att bearbeta eller 
med hänsyn till de nu först bearbetade glf.; särdeles att for de 
senare de for gl. uppställda grupperna visa sig fullt användbara, 
tycks mig vara ett godt bevis pa deras vàrde sasom naturliga — 
