36 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 13. 
dir bada forekomma, funnit nagon svarighet att skilja dem at 
eller några mellanformer. Skillnaderna äro dock, särskildt 
i följd af föregåendes mångformighet, rätt relativa: bladens all- 
tid bredare basparti — däraf öfvervägande äggrund form, 
endast hos a och b någon tendens åt omv. äggrund — samt 
öfver hufvud bättre utvecklade topparti; den väl kraftiga, 
men ej djupa eller grofva sågningen — därför tandens ryggkant 
alltid betydligt längre än framkanten — med typiskt hvassa, 
rakkantade tänder; färgtonen mindre gråtöcknig, ofta gul- 
aktig; slutligen de äfven hos denna art kraftiga taggarnas — 
med hög långsträckt bas, kraftigt, (typiskt) utåtriktadt midt- 
parti och nerbójd spets — ringa benägenhet för starkare 
krökning, de öfversta, vanligen parvis ställda, med jämn, 
svag böjning. Sardeles väl utvecklade bredtands-ff. af denna 
art har TRAAEN funnit i Norge. ; 
Som sid. 5 framhållits, är hufvudfn endast funnen i 
Norge: Sandefjord och Berum vid Kristiania-ljorden (C. 
TRAAEN), Langö (J. DYRING), Brevik och Jomfruland vid 
Langesundsfjorden samt Kragerö (C. TRAAEN), Risör (J. LAND- 
MARK). Biformen sundensis 8d ml. Vårdinge, Sund och Nysund. 
I Norge tyckes grund-fn förhärskande, med hógróda kron- 
blad; Risör-fn hirtelli-artad swper-f., starkt pyknocefal; var. 
sundensis alltid sub-f., som vanligt med hvit kronfárg (under 
det har gl. fricans ytterst sällan och ej i närheten uppträder 
som svag sub-f.) 
9. R. Afz. glf. *vacillans ScHEuTtz Vet. Ak. Forh. 1873 sid. 29. 
(Hirti-caninella. ) 
Bild 19 (Bl. Nättraby, ScHEUTZ' originalf.), 20 (v. propa- 
gata Mrs.; Og. Getterö: A. HÅKANSSON), 21 (v. pyenocephala 
CHRIST enl. SCHEUTZ; Sk. nära Kulla-Gunnarstorp: SCHEUTZ), 
54 (utom 3 bl. till vänster, v. fastidiosa Mts.; Gottl. Endre: 
MaTSSON ). 
Foliola utrimque vel infra + hirta, cetera fere ut in gl. 
*caninella: fol. firmula, opace dilutius glauco-viridia (sspe e 
flavescenti), pleraque anguste ovalia vel rarius oblonga (fol. 
superiorum + ex ovato, inferiorum ex obovato), basi vulgo 
subacutata, marginibus zqualiter curvatis usque ad dentem 
apicalem sat latum paullo vel vix prominentem, vulgo etiam 
fol. b subacutata, dentibus validis, basi satis lata, dorso quam 
