ALMQUIST, SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA AFZELIANA. 45 
och làngspetsade taggar samt framfór allt genom làngt utdragen 
raksidig bladtopp (sárskildt hos e); latesecta genom gulgrà farg- 
ton, äfven raksidig men kort och tvärt afsatt bladtopp samt 
genomgående korta, breda tandtoppar; båda ha hög kronfärg, 
under det habitula delar cuneatula-typens bleka. 
Tyckes sällsynt: Sk. Båstad (SCHEUTZ; grund- och sub-f.); 
Hall. Söndrum, Eketånga och Varberg (F. AHLFVENGREN; 
grund-f.); Boh. Marstrand (A. LINDSTRÖM; grund-f.). " 
13. R. Afz. gl. *extensula A. & M. n. subsp. 
(Hirti-dilatans). 
Bild 25 (Svartsjö: G. BLADINI), 26 (var. alcea Mrs.; Og. 
Dagsberg; P. A. IssÉN; a2 fr. Svartsjö, Ska-Edeby: G. BLADINI) 
27 (v. dolicha Mts.; Sm. Långasjö: G. R. ELGQVIST). 
Foliola sat dense—parcissime hirta; ceterum ut gl. *dila- 
tans: fol. firmula, leete intense glaucescentia, typice (exc. e) supra 
medium latiora parte basali longa sensim deorsum angustata, 
apicali abbreviata + abrupte in acumen reducta (exc. ff. la- 
tidentibus) angustum ssepius elongatum, fol. a late obovate 
cuneata, omnia profunde serrata, dentibus basi relative lata 
vulgo mox abeuntia in acumen longe cuspidatum subulatum, 
nonnullis saltem characteristice introrsum curvatis; aculei vulgo 
graciles mire varii; petala 4- pallide rosacea. 
Uppträder i alla grader af g/f.-utpragling anda till fullständig 
öfvergäng till gl. dilatans; det är af praktiska skäl den här ställts 
som subspec., sárskildt fór sin ymniga fórekomst och rika form- 
bildning; äfven i detta samt däraf beroende svärigenkännlighet 
liknar den nàmligen dilatans. Under det de typiska ffna, sada- 
na bild 25 föreställer, lätt igenkännas pa sina öfverhufvud om- 
vündt àggrunda blad (ofta bredt, t. o. m. rundadt), med fràn 
smal bas jämnt tilltagande bredd, ofta ganska hastigt samman- 
dragna till en helt kort topp med smal, m. el. m. lång udd, märkes 
hos angusti-ff. (bild 27 återger en sådan särdeles starkt ut- 
präglad) en sådan bladets vidgning ofvan midten först hos c, b 
eller kanske a, och bladformen blir öfvervägande oval eller kan- 
ske (som på bild 26) äggrund. Vid noggrann granskning kan 
man dock igenkänna dilatans” bladtyp på enskilda småblad (ss. 
c2 på bild 27), men tandformen blir i sådana fall förnämsta igen- 
känningstecknet: rätt bred bas — ses bäst på a och e; säkraste 
