4 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
ger därför, att pa den norska västkusten de våldsamma hafs- 
vindarne barlagga marken och därmed skapa gynnsamma 
lokaler för de ljusälskande alpina formerna. Däremot för- 
nekar han alldeles, att andra klimatiska faktorer skulle hafva 
någon betydelse (36, sid. 43, 44). Andra, som sysslat med 
detta spörsmål, ha dock en annan uppfattning, främst SER- 
NANDER och HöGBoM. Den förre urgerar redan 1894 (70), 
att det är det på norska västkusten rådande insulära klima- 
tet, som utgör förutsättningen för fjällväxternas förefintlighet 
därstädes, ehuru han märkligt nog ej bestämt anger, hvilket 
eller hvilka af det oceaniska klimatets många konstituerande 
element, som därvid spela hufvudrollen. Han ger dock en 
antydan härom genom att jämföra området med de fuktiga 
bäckdalarne på den svenska sidan. Fem år senare häfdar 
han mera bestämdt, att det är det norska kustklimatets stora 
fuktighet, som betingar de alpina formernas förekomst i låg- 
landet (71, sid. 52). Äfven HócBow tycks hafva denna upp- 
fattning (42). 
Af de här ofvan citerade teorierna har naturligtvis den, 
som tager sikte på den norska västkustens säregna topogra- 
fiska förhållanden, stort berättigande. Den stora närheten 
till fjällregionen måste ju i hög grad underlätta spridningen 
af frön därifrån till låglandet. Särskildt är det längs hela 
kusten ända ned till de sydligaste trakterna mycket korta 
horisontalafståndet betydelsefullt, ty dels härigenom, dels på 
grund af den äfven i norr afsevärda vertikaldistansen (vid 
polcirkeln 400—500 m. enl. NORMAN), erhålla fjällbäckarne, 
som äro de viktigaste transportmedlen för fjällväxternas frön, 
stor fallhöjd. Detta är nämligen en viktig faktor, emedan 
enligt BIRGERS rön (14, sid 75) fröna af en hel del fjällväxter lätt 
vätas och då sjunka till botten, om strómhastigheten är ringa. 
Spridningen från det inre låglandet ut till hafsbandet 
försiggår sedan väsentligen med drifisen på fjordarne, som på 
det sättet tjänstgöra som ett slags naturliga transportleder. 
Men det är att gå alltför långt, om man vill anse de 
stora spridningsmöjligheterna som enda förklaringsgrunden 
till fjällväxternas förekomst i kustområdet. Ty de förekomma 
alldeles för talrikt för att deras uppträdande där skulle vara 
tillfälligt och blott betingadt af en ständig och oafbruten re- 
krytering uppifrån. Att sådana former som Viscaria alpina, 
Arctostaphylos alpina och Rhodiola rosea, hvilka enligt BIRGER 
