10 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
insolationen. Pa grund häraf växlar luftens fuktighetsgrad 
ytterst hastigt, och den fallna nederborden afdunstar nàstan 
omedelbart, atminstone pa sommaren. Ett godt exempel pa 
insolationens betydelse for luftfuktigheten i fjällen ger sta- 
tionen. Dovre i tabell 2. Den stora skillnaden i luftfuktig- 
heten kl. 2 pà dagen (54) och medelfuktigheten per dygn 
(70) beror nämligen uteslutande pa denna omständighet. Den 
återfinnes ej heller pa de öfriga stationerna. Fjällregionens 
klimat blir dárfór i fysiologiskt afseende mycket torrt. Hvil- 
ken inverkan detta skall hafva pa fjällväxternas morfologi 
är lätt att inse. Härom säger SCHIMPER (66, sid. 740) i sin 
sammanfattning af det alpina klimatets inflytande pa vaxt- 
lifvet: »Worin die charakteristische Tracbt der Pflanzen der 
alpinen Region besteht, lasst sich am besten bei den auch 
im Tiefland vorkommenden Arten nachweisen. Die alpinen 
Individuen haben kürzere Axen, kleinere Blatter, 
stärker entwickelte Würzeln — und die gesammte 
Structur ist bei ihnen xerophil.» Han uppraknar sedan 
de vanliga fór xerofyterna karakteristiska morfologiska egen- 
skaperna. Det ar gifvet, att de tillhóra afven de allra flesta 
af vara fjällväxter. 
Det ar därför högst öfverraskande, att SERNANDER söker 
göra den uppfattningen gällande, att det ar det norska kust- 
landets fuktiga klimat, som betingar fjällväxternas förefint- 
lighet därstädes (71, sid. 52). Ty konsekvensen af en sådan 
ståndpunkt är ju, att ifrågavarande alpina former skulle vara 
hygrofyter. 
Nu är det visserligen sant, att huru enhetlig fjällregionen 
än är i växtgeografiskt afseende, så kan den dock uppvisa 
former, som äro mindre xerofila än de öfriga, nämligen så- 
dana, som hufvudsakligen trifvas på fuktig jord. Detta slags 
växter äro af två slag, dels sådana, som endast anträffas i 
det nedanför snölägen befintliga smältvattnet, och från dem 
kunna vi bortse i detta sammanhang, emedan de så godt som 
aldrig anträffas nedanför skogsgränsen. Till dem höra Ra- 
nunculus glaciales och nivalis, Carex bicolor och Catabrosa 
algida. 
Till den andra gruppen af mindre xerofila former höra 
de växter, som lefva vid stranden af fjällbäckarne. Att de 
ej därför utan vidare få anses vara hydrofyter inses lätt 
däraf, att luftens relativa fuktighet äfven på dylika ställen 
