94 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
ligtvis ännu icke i detalj känd. Men enligt den af EKHOLM 
utarbetade och af SELIM BIRGER publicerade isoterm-kartan 
torde de lappska fjällens julitemperatur åtminstone i fane- 
rogamernas region uppgå till mellan 10,5 och 13 grader. Vid 
en jämförelse mellan nämnda karta och den af GUNNAR ÅN- 
DERSSON och HESSELMAN utarbetade öfver fiäll- och björk- 
regionen i Lappland (5, sid. 286) finner man också, att regio 
subalpinas nedre gräns i allmänhet sammanfaller med juli- 
isotermen för 13”. Det norska kustbältet har alltså en juli- 
temperatur, som högst obetydligt och i somliga trakter icke 
alls öfverstiger fjällens. Hvilken betydelse kan nu detta hafva 
för fjällväxternas förekomst därstädes? 
På sista tiden har nog ett antal växtgeografer visat en 
viss benägenhet att förneka tillvaron af en temperaturgräns 
för de alpina arternas nedträngande i varmare regioner. 
Emellertid strider en sådan åsikt afgjordt mot hvad t. ex. 
SCHIMPER har påvisat, nämligen att det för hvarje växt, ja 
för hvar och en af växternas lifsfunktioner finnes ett tem- 
peraturoptimum, som hvarken kan nämnvärdt under- eller 
öfverskridas. Särskildt inverka låga temperaturer gynnsamt 
på utvecklingen af sexualorganen hos många arter i de tem- 
pererade och kalla zonerna (66, sid. 55). Sammanställer man 
detta med det länge kända faktum, att många af den tem- 
pererade zonens växter mycket väl kunna odlas och t. o. m. 
yppigt vegetativt utveckla sig i tropikerna, men ej, eller blott 
sällan komma til blomning därstädes, så måste man anse 
det egendomligt, om icke de alpina och arktiska växterna 
förhölle sig på samma sätt till ett temperadt klimat, ehuru 
det naturligtvis finnes några bland dem, som i detta hän- 
seende äro mera plastiska än de öfriga. 
Vi ha alltså all anledning att antaga, att äfven för fjäll- 
växterna en nedre gräns finnes, nedanför hvilken de ej kunna 
utbreda sig till varmare regioner. I sjülfva verket tala de 
växtgeografiska förhållandena i Norrland för en sådan åsikt. 
Ty medan de alpina växterna både med afseende på arter 
och individ äro ganska talrikt förekommande på den norska 
västkusten, saknas de nästan fullständigt i det Bottniska 
låglandet, äfven på lokaler, som äro torra, och där konkur- 
rensen med skogsfloran ej skulle utgöra ett hinder för fjäll- 
formernas existens. Förklaringen härtill kan naturligast 
härledas ur den omständigheten, att i svenska låglandet 
