JOHN FRÓDIN, FJALLVAXTER I BARRSKOGSREGIONEN. 35 
Om artens vertikala utbredning i det centrala Norge säger 
Ove DaAHuL i ett meddelande till mig: »Den (arten) är nemlig 
syd for Trondhjemsfjorden en kontinental fjeldplante, utbredt 
paa Dovre og i Jotunfjeldene og i trakterne ved Femund- 
sjóen. — — — Den är i det centrale Norge hyppigst i den 
öfre del af birkebáltet (hyppig ved beekke ner setrene), men 
gaar ogsaa op over birkegrensen og kan fölge elvene ned i 
granbeltet». Endast ytterst fà sådana silvina lokaler äro 
emellertid uppgifna. 
Om orsakerna till denna Ranunculus hyperboreus’ olikar- 
tade regionala utbredning pà den svenska och norska sidan 
torde det dock för närvarande vara omöjligt att bestämdt 
yttra sig. Ty därtill veta vi ännu för litet om ifrågavarande 
områdens klimat- och ljusförhållanden samt om växtens fy- 
siologi. Att arten finns som alpin växt i Norge är likvä 
i och för sig icke märkvärdigt; snarare är det egendomligt, 
att den ej uppträder som sådan i Sverige. Den är nämligen 
som bekant en högarktisk art, som på Grönland t. o. m. 
stiger till 700 meters höjd (LANGE 49), och äfven är rätt ut- 
bredd i den arktisk-amerikanska arkipelagen, där den t. ex. 
på Ellesmereland går så långt mot norr som till 79? n. br. 
(SIMMONS 77). 
Men utom att arten 1 Sverige finnes som silvin och sub- 
alpin höglandsväxt och i det centrala Norge som alpin och 
subalpin växt, uppträder den i norra Norge pa ännu ett 
tredje sätt, nämligen som maritim kustväxt. Här ar den 
alltså öfvervägande en låglands- och strandväxt. Härom 
säger NORMAN (57): »Seet i sin almindelighed er den en lav- 
landsplante. Nerved 69 procent af dens stationer ligger ved 
havets niveau eller i dets nerhed». På grund af den här bi- 
fogade kartans ringa skala framgår detta ej så tydligt på 
densamma, då ju de norska fjällen nå ända fram till kusten, 
men det ger sig dock till känna därigenom att vi finna en 
del lokaler ända ute på de yttersta öarna t. ex. Trenen vid 
polcirkeln och t. o. m. på Lofoten-öarna och dessas längst i 
sydväst belägna utposter Röst och Verö 90 km. från när- 
maste fastland. Och där ute förekommer den ej på några 
få, svårfunna ställen, utan torde vara rätt allmän, och den 
håller sig öfverallt vid eller i närheten af hafvets nivå, ja, 
»på stranden kan den endog gå så lavt ned, at den vokser 
i brakvand og oversvämmes ved flod sö» (57). 
