JOHN FRÓDIN, FJALLVAXTER I BARRSKOGSREGIONEN. 37 
vüxtgeografiska afhandlingar öfver nämnda trakter saknas 
den, t. ex. hos HEINTZE (38). Ej heller är den anträffad i 
det lågland, som i Dalarne begränsar det nordsvenska hóg- 
landet. Dess sydgrüns i Sverige torde nàmligen ligga i norra 
delen af Dalarnes höglandsomräde. Den sydostligaste hit- 
tills funna lokalen för densamma torde vara den af mig 
sommaren 1910 antraffade vid Fjärskroks fäbodar i Våmhus” 
socken af Kopparbergs làn, pa 61? 30' n. br. och 550 m. 6. h. 
Om läget af denna plats se (28). Jag fann där vid stranden 
af en back fóljande vüxter i grundt vatten: 
Montia fontana lamprosperma riklig, 
Stellaria calycantha riklig, 
Ranunculus hyperboreus sparsam, 
Ranunculus reptans stródd. 
Ranunculus hyperboreus fórekom blott pà en kort strácka 
af stranden. 
Vid en blick pa den har publicerade kartan se vi genast, 
att gränsen för växtens utbredning nedåt i Sverige, i stort 
sedt sammanfaller med läget för 14-graders-isotermen för juli. 
Endast ett fatal lokaler i Norrbotten utgóra ett undantag 
. fran denna regel. En af dem är N. J. ANDERSSONS, sa vidt 
jag vet, ej sedan 1847 ater anträffade lokal i Ofvertornea. 
Om densamma liksom om de öfriga gäller emellertid, att de 
ligga inom den klimatiskt sedt mest kontinentala delen af 
Norrbotten. Här måste därför insolationen under sommaren 
vara starkare än i de sydligare på samma nivå belägna de- 
larna af Norrland och skillnaden i temperatur måste därför 
blifva relativt stor mellan å ena sidan de öppna, af torr 
mark bestående bebyggda delarna af landet, där de tempera- 
turobservationer äro gjorda, efter hvilka isotermerna äro kon- 
struerade, samt å andra sidan de skogiga, skuggiga och fuk- 
tiga områdena, där ifrågavarande växt trifves. 
En dylik skillnad mellan den verkliga medeltemperaturen 
för växtens lokaler och den observerade, på hvilken isoter- 
merna baserats, torde med säkerhet finnas i hela det svenska 
området, men är af nyssnämnda orsak störst i Norrbotten. 
Därför blir i verkligheten växtens nedre gräns parallell med 
isotermerna, ehuru den på kartan tyckes divergera med 
dessa, i det den där skär 14°-isotermen. Men emedan nämnda 
termiska olikhet mellan artens ståndorter och observations- 
punkterna gör sig gällande i hela Sverige, måste man säker- 
