40 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
Redan fórut ar det kandt, att det i Skandinavien finnes 
hógnordiska växter med tvenne pa dylikt sätt skarpt skilda 
utbredningsomraden. Sa har SERNANDER i sin intressanta 
afhandling »Pinguicula alpina och P. villosa i Härjedalen» 
uppvisat, att detta är fallet med den förstnämnda af dessa 
arter. Han ådagalägger vidare, att förekomsterna af nämnda 
växt kunna, om man bortser från de sydsvenska fyndorterna, 
delas i två grupper: 1. Det nordnorskt-lappländska området 
och 2. Det centralskandinaviska. Mellan dessa tvenne ligger 
ett stort svalg, omfattande norra Jämtland och södra Lapp- 
land. SERNANDER påpekar dessutom, att Härjedals- och 
Jämtlandsförekomsterna af de till samma grupp som nämnda 
art hörande fjällväxterna troligen leda sitt ursprung fran 
det centrala Norge. 
Nu är det tydligt, att man kan skönja en viss parallellism 
i Ranunculus hyperboreus’ och Pinguicula alpinas utbredning. 
Men olikheterna äro också stora. Sa är ju den förra ej så- 
som den senare en fjällväxt — åtminstone ej i Sverige och 
troligen ej i östra Norge. Dess centralsvenska område kan 
därför ej såsom P. alpinas direkt sammanhänga med det 
centralnorska, emedan gränstrakterna mellan de båda rikena 
i Jämtland och Härjedalen ju ligga inom fjällregionen. En 
förbindelse finnes dock helt säkert, nämligen i skogsområdet 
på gränsen mellan Dalarne och Norge. 
Mycket sannolikt är, att Ranunculus hyperboreus liksom 
Pinguicula alpina inkommit till Härjedalen och Jämtland från 
det centrala Norge, men under Litorinatiden (»atlantisk tid»), 
då gränstrakterna till stor del voro skogklädda. 
Nu är det tydligt, att tillvaron af ett dylikt själfständigt 
och isoleradt utbredningsområde i själfva hjärtat af Skandi- 
navien i och för sig är ganska svårbegriplig. När det gäller 
en sådan art som Pinguicula alpina, är den dock lättare att 
förklara. Ty dels finns den ju i det öfriga Europa och har 
i senglacial och postglacial tid därifrån invandrat till södra 
Sverige, hvarom ju relikterna där bära vittne — dels lefver 
den ännu i Skotland, och därifrån kan den hafva spridt sig 
till det centrala Norge (76). 
Annorlunda är förhållandet med Ranunculus hyperboreus. 
Utanför Fennoscandia finnes den i Europa blott i det ark- 
tiska Ryssland (58). För öfrigt träffa vi den på närmaste 
håll på Island och Spetsbergen (49). Den bör alltså efter 
