44 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
art, ehuru detta för visso varit ónskvàrdt. Jag har därför 
mást nója mig med mina egna iakttagelser angáende dem 
samt de i litteraturen tillgängliga uppgifterna. Dock måste 
man naturligtvis vara mycket fórsiktig med, att af den om- 
standigheten, att en art i litteraturen ej är omnämnd fran 
ett visst omrade, draga den slutsatsen att den saknas dar- 
stádes.! Min framställning gör alltså endast anspråk pa att 
återgifva nämnda växters utbredning i stora drag med reser- 
vation för de oegentligheter i detalj, som eventuellt skulle 
kunna påvisas. 
En af dessa kalltempererade växter är sålunda Pingui- 
cula villosa. Den förekommer i Norrland i alla regioner (76) 
och minst lika ofta i barrskogsområdet, som i de öfriga, 
ehuru den egendomligt nog af SERNANDER räknas till de sub- 
alpina formerna. Uttrycket kalltempererad eller nordlig växt 
vore dock lämpligare hvad densamma beträffar. Den går i 
öster fram mot högsta marina gränsen (3, 27, 60, 65, 92, 23, 
16). Dess nedre gräns sammanfaller alltså ganska väl med 
Ranunculus hyperboreus’. Detta är så mycket intressantare som 
arten är en östlig invandrare och dessutom är en utpräglad 
sphagnofyt, som framför allt älskar sphagneta myrtillosa (76). 
Då dessa äfven i mycket stor utbredning finnas i det norr- 
ländska kustlandet, är det ju egendomligt, att ej Pinguicula 
villosa också anträffas där, utan fastän den kommit öster- 
ifrån tycks hafva undvikit denna den östra delen af det nord- 
svenska barrskogsomrädet. Enär det alltså hvarken är kon- 
kurrenssvårigheter eller bristande spridningsmöjligheter som 
äro orsaken härtill, måste förklaringen sökas i den i nämnda 
trakter för arten allt för höga sommartemperaturen. — Med 
dess utbredning i Norge förhåller det sig däremot på annat 
sätt. Enligt NORMAN saknas den nämligen alldeles i kust- 
regionerna. Detta har dock helt säkert ej med klimatiska 
utan med invandringshistoriska förhållanden att göra. 
En annan dylik växt är Petasites frigidus. Den torde 
oftast påträffas i björkregionen, men den går dock stundom 
ganska högt upp i regio alpina. Så träffade jag sommaren 
1909 två individ af densamma i nordligaste delen af Pite 
! Hvart sådant kan leda visar SAMUELSSONS påstående (64, sid. 228), 
att Betula nana i Norge tycks undvika kusten och därför tillhöra en kon- 
tinental typ af växter. För öfrigt skulle nämnda författare lätt undvikit 
detta misstag genom att rådfråga NORMANS verk (»Betula nanas utbrednings- 
felt... breder sig ud fra inlandet till de fleste ydre öer...»). 
