54 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 10. w:o 16. 
gare formerna är så sammanhängande och fritt fran luckor, 
att de förra där ej hafva några existensmöjligheter. Men 
detta är aldrig förhållandet. Ty luckor uppstå 1 skogsflorans 
växttäcke af andra orsaker än ogynnsamma varmeforhal- 
landen, t. ex. på grund af för liten eller för stor fuktighet 
eller på grund af markens geologiska eller topografiska be- 
skaffenhet. Och på sådana platser skulle öfverallt mera kall- 
tempererade former kunna finnas, om ej andra faktorer än 
konkurrensförhållandena satte en gräns för deras utbredning 
nedåt. Två sådana äro dock tänkbara. Den ena är att 
spridningen af de ifrågavarande växterna af en eller annan 
anledning kan försvåras eller omöjliggöras. Den andra att 
en temperaturgräns äfven nedåt mot varmare trakter finnes, 
d. v. s. vederbörande former kunna ej utan att få sin vita- 
litet på ett eller annat sätt nedsatt, tränga ned öfver en viss 
isoterm. Detta har jag ju redan förut framhäft, liksom också 
att hvarje art har sin särskilda temperaturgräns. 
Af denna anledning kunna fjällväxterna delas i tvänne 
kategorier. 1. Äkta fjällväxter, hvilkas nedre gräns ej öfver- 
skrider skogsgränsen annat än i något sällsynt af exceptio- 
nella förhållanden betingat undantagsfall. Sadana äro vara 
högarktiska fjällväxter t. ex. Pedicularis hirsuta och P. flam- 
mea, Cassiope tetragona och Arnica alpina. Hit hora nog 
ocksà Ranunculus pygmeus och R. nivalis. De na i regel ej 
ens ned till skogsgränsen utan sluta, den ena förr, den andra 
senare, ofvanfór densamma. 2. Oäkta fjällväxter. Deras 
nedre gräns går mera eller mindre ned i skogsregionen. Hit 
höra en stor del af våra alpina former. Åtskilliga af dem 
gå ned till så låg nivå och förekomma så ofta i barrskogs- 
området, att man med rätta börjat tvifla på riktigheten af 
att inrangera dem i den alpina gruppen. BERGSTRÖM och 
HEINTZE hafva redan nämnt en del af dem (13, 38). 
Men eftersom de oäkta fjällväxternas temperaturgräns 
nedåt ligger i barrskogsregionen, innebär det intet abnormt, 
att de förekomma i denna, utan detta är tvärtom fullt nor- 
malt. Och det är t. o. m. endast genom en abstraktion som 
man kan tillåta sig att kalla dem utposter från fjällregionen. 
Af denna åsikt är dock icke SERNANDER, som anlägger 
en enbart växtfysiognomistisk syn på denna fråga, i det han 
framhåller, att »orsaken till att en växt vid en viss linie 
upphör att kunna sprida sig nedåt är den, att här antingen 
