JOHN FRÓDIN, FJALLVAXTER I BARRSKOGSREGIONEN. 57 
stamma fràn den flora, som fóljde den tillbakavikande isen 
i sparen, i all synnerhet, som den period, dà detta agde rum, 
ju ej ligger sa långt aflägsen. En sådan åsikt skulle dà mo- 
tiveras af, att nàmnda lokaler, som visserligen rent termiskt 
och fysiologiskt sedt ligga inom de oäkta fjällväxternas ut- 
bredningsomrade, dock praktiskt taget befinna sig utanfór 
deras spridningsrayon. 
Om nu dessa förekomster äro relikter fran senglacial tid, 
så kan man vänta att finna dylika äfven i vårt lands mel- 
lersta och sódra delar pa gynnsamma lokaler. Sadana finnas 
ju också. Men dels äro de mycket fa och spridda, dels träf- 
far man bland dem ingen enda hógalpinsk form (8S), utan 
blott subalpina (subarktiska, kalltempererade). Detta kan 
ej bero pa att gynnsamma växtlokaler saknas. Man skulle 
dà mójligen kunna fórmoda, att berórda fórhállande stode i 
samband med den pa senare tider rätt ofta framställda asik- 
ten, att klimatförbättringen under afsmältningstiden fortgick 
så hastigt att någon högarktisk flora ej hann utveckla sig, 
innan skogsfloran invandrade och därmed omintetgjorde dess 
möjlighet att existera. Denna teori grundar sig som bekant 
på torfgeologiska skäl, nämligen på att man i torfmossarnas 
understa skikt ej funnit arktiska utan blott på sin höjd sub- 
arktiska växtlämningar. Helt nyligen har THORE FRIES på 
grund af det resultat, som hans torfmosseundersökningar i 
Norrbotten lämnat, för norra Sveriges vidkommande fram- 
ställdt en liknande åsikt (24). Emellertid äro dylika nega- 
tiva bevis ganska vanskliga och förrädiska. Frånvaron af 
ett visst slags fossil i ett geologiskt lager bevisar ingalunda 
att djuret eller växten i fråga ej existerat på platsen under 
motsvarande period, utan på sin höjd att den förekommit 
sparsamt eller blott under kortare tid. 
Sannolikt har också den arktiska florans tid i mellersta 
och norra Sverige varit mycket kort. Att en glacial flora dock 
funnits i mellersta Norrland bestyrkes t. ex. i hög grad af 
R. Torrs fynd af Bryanthus, Betula nana och Dryas i bott- 
nen af en torfmosse i Brunflo socken (71, sid. 52). Det ar 
heller ingen anledning att tro, att nàgon alltfór katastrof- 
artad utveckling af vårt lands senglaciala vaxtlif ägt rum. 
Flera författare hafva påpekat, hurusom just fjällfloran 
framför alla andra växtelement utmärker sig genom sin för- 
måga att taga nytt land i besittning (13, 71). Den hade 
