6 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NCO 2. 



baktill. Dä ro arkbetäckningen är ringa eller ingen, och följ- 

 aktligen en liknande fixering ej kan ifrågakouima, uppstå 

 större svårigheter. Rhizomet växer alltjämt, men hela tiden 

 of van jord och blir slutligen bågformadt och oregelbundet 

 buktadt. Af den spänning, som därvid uppstår, kan hypo- 

 kotylen bli nedböjd ända till marken. När slutligen spän- 

 ningen blir tillräcklig, lyckas 

 det äfven för sådana individ att 

 få fäste i marken; och då spetsen 

 väl en gång kommit ned, göra 

 de underjordiska lågbladen 

 samma tjänst som i förra fallet 

 de of vanjordiska. 



Rhizoniets bakre del blir 

 understundom starkt grönfär- 

 gad och deltar i assimila- 

 tionen. Ofta utvecklas dess- 

 utom små bladskifvor från låg- 

 bladen (fig. 10, 11), men van- 

 ligast är väl dock det förhål- 

 landet, att ett stort och kraftigt 

 of vänj ordsblad utvecklas från 

 rhizomaxeln. Detta är antingen 

 det första, som synes af fig. 12. 

 — Hos den här afbildade plan- 

 tan är det synnerligen kraftigt 

 och har en afvikande form; det 

 är i det allra närmaste helt. — 

 Eller ock utvecklas frän rhi- 

 zomet, sedan det nedträngt i 

 marken, ett mera typiskt assi- 

 milationsblad (fig. 13). Växtens 

 primordialblad kunna sålunda 

 vara antingen typiska lågblad 

 eller lågblad med antydan till bladskifvor eller slutligen kraftiga 

 assimilationsblad . 1 



Fig. 10. Årsplanta, tagen den u /e 

 1903; vid hypokotylens bas synes 

 en liten ansvällning. (Oinkr. -}'. 



1 Enligt AVixklers framställning 1. c. p. 56 skulle assimilationsblad 

 utvecklas frän det primära rhizomet, först sedan detta nedträngt i marken 

 och där bildat några köttiga lågblad: om detta sker första året, har han ej 

 kunnat afgöra. — Äfven Kerxer lämnar liknande uppgifter (se Kerner. I, 

 p. 583). Jmfr för öfrigt Wydler, II, p. 657 och III, p. 848. 



