8 ARKIV FOB BOTANIK. BAND 3. N:0 2. 



rhizomet vid ai'slutad längdtillväxt kan vara ganska rikt 

 grenadt. Ofta utgå äfven från själfva hjärtblads vecken nya 

 axlar 'fig. 13), och axlar af 3:dje ordningen kunna till och 

 med anteciperas. Rhizomgrenarna äro dock i allmänhet svagare 

 än hufvudaxeln och tarfva helt säkert flere vegetationsperi- 

 oder för att kunna bilda fertila skott. 



Den längd, som rhizomaxlarna nå under första året, är 

 relativt obet} T dlig — omkring 1 dm. Internodierna bli mot 

 >p^tsarna starkt förkortade och bladen gyttrade under diver- 

 gensen i. Pa detta sätt uppkomma ett slags underjordiska 

 knölar, fullt jämförliga med dem hos Solanum tuberosum, 

 ehuru hos denna senare den hufvudsakliga utvecklingen träffat 

 rhizomspetsarnas stamparti. ! Den uppgiften man finner i 

 litteraturen, att lågbladen sitta spridda, är endast delvis 

 riktig; det är bladställningen |, som ursprungligen utmärker 

 rhizomaxlarna. ehuru detta blir svart att konstatera, då inter- 

 nodierna äro sträckta och axlarna vridna samt lågbladen på 

 grund häraf förskjutna. 2 



All näring, som växten förmår bereda, går ut i rhizom- 

 spetsarna och upplagras här i stammen men hufvudsakligen 

 i lagbladen under form af stora mängder stärkelse. Dessa 

 ändpartier svälla därvid upp ganska ansenligt (fig. 12). 

 Det händer äfven, att näring upplagras i mera basalt lig- 

 gande lågblad och rhizomdelar, men detta är i så fall endast 

 af öfvergående art. Mot slutet af vegetationsperioden ut- 

 växer från knölarnas ventralkvadrant en kraftig birot, som i 

 allmänhet blir föga grenig under året. 



Den unga växtens hufvudrot har under denna utveckling 

 tillvuxit betydligt och grenat sig rikligt. Dock torde ej rot- 

 grenar af högre än o:dje ordningen förekomma. Rothårs- 

 beklädnaden är särdeles ymnig. 



Ett godt mått på det näringsarbete, som växten pres- 

 terar under en vegetationsperiod, har man i rhizomknölarnas 

 storlek. Ej utan skäl kunde man väl vänta sig, att de knölar, 

 som bildas af det primära rhizomet, skulle vara mindre och 

 oansenligare. Alen nu skilja sig dessa i intet hänseende från 

 dem, som utvecklas under kommande vegetationsperioder, och 

 följaktligen måste i hufvudsak samma kvantitet arbete ha 

 utförts. Då likväl växtens assimilationsyta under första. 



1 IBMI8CH, I. p. 226. — - V. TlEGHEM. I. p. 283. 



