T. LAGERBERG, STUDIER ÖFVER ADOXA MOSCHATELLINA L. 21 



sluta tätt samman, så att intinen ej blir synlig. Exindelarne 

 äro fint granulerade ; annan struktur saknas. 



Pollen är relativt genomskinligt, ty dess upplagsnäring 

 utgöres hufvudsakligen af olja. Dess hygroskopicitet är mycket 

 stor. Vid allra minsta fuktighet sväller det upp, så att det 

 mer eller mindre närmar sig klotformen. Därvid gå exin- 

 delarne isär, och den tunna intinen framträder utspänd i fo- 

 garne. I vatten eller sockerlösning förändra sig of van nämnda 

 mått till respektive omkring 23,5 u och 20 u (fig. 18, a"). 



Ett speciellt intresse erbjuda de vackra . hommgsJcörtlar, 

 som A doxa har att framvisa. Dessa egendomliga bildningar, 

 som jag under en längre tid ägnat ett ingående studium, 

 omnämnas ingenstädes i litteraturen förrän under allra 

 senaste tid. * Att blommorna afsöndra honung är lätt att 



Fig. 18. Pollen, a' och a" två olika Lägen i polarplanet, b, läge i ekvatorial- 



planet. (Omkr. l4 T 50 ). 



observera, och Knuth nämner i sin blombiologi, såsom redan 

 förut framhållits, att fruktämnet omgifves af en honungs- 

 afsöndrande disk, på hvilken ståndarne inserera. Denna disk- 

 äger dock icke någon sekretorisk förmåga och karaktäriseras 

 ej af någon väfnad af specifik art. Det är i stället utanför 

 densamma, som man återfinner nektarierna. Dessa bildas 

 af en skarpt begränsad grupp körtlar, som sitta mediant på 

 hvarje hyllefliks bas och ofta obetydligt täckas inåt af disken. 

 De särskilda körtlarne äro päron- eller klubbform ade samt 

 ordnade i en vanligen triangulär figur, som vänder spetsen 

 mot blommans centrum; deras antal växlar mellan 15 och 20 

 i hvarje grupp. Samtliga körtlar äro rena epidermisbild- 

 ningar och anläggas hvar och en från en enda epidermiscell 



1 Novak, II, p. 5. • 



