22 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 2. 



(fig. 19). Dennas yttervägg buktar ut sig, och nya väggar 

 anläggas i olika plan. Då honungskörteln är färdig, består 

 den af ett eller nere periferiska skikt kortare celler och 

 inuti liksom vid basen af mera långsträckta. Deras kärnor 

 äro särdeles stora och plasman kornig och ogenomskinlig. 

 Sekretionen försiggår utan någon bristning af cellväggarna. 

 Angående Adoxa's ställning i systemet ha åsikterna varit 

 och äro väl ännu delade. Genom att ställa växten i närheten 

 af Saxifragacéerna vinner man åtminstone den fördelen, 

 att man får en antaglig förklaring på de egendomliga foder- 

 lika bildningar, som sitta utanför det egentliga hyllet. 1 

 Hvarje sidoblomma äger 3 sådana, af hvilka två äro riktade 

 snedt uppåt och ett rätt nedåt i midtlinien mellan dessa. 

 Det skulle i analogi med förhållandet hos Chrysosplenium 



Fig. 19. Honungskörtel under anläggning. ( 5 f°). 



vara att anse såsom ursprungligen härstammande från ett 

 stödjeblad och två förblad; toppblommans »foder», som endast 

 bildas af två flikar, är naturligen att anse homologt med de 

 två förbladen. — Några speciella anatomiska karaktärer, som 

 skulle utestänga A doxa från Saxifragacéerna, finnas ej 

 heller. 2 Afven Novak, som på allra senaste tiden studerat 

 A doxa, ställer densamma i närheten af ofvannämnda familj. 

 Med anledning häråt' har han företagit sig att jämföra nek- 

 tarierna hos Adoxa med staminodierna hos Parnassia 3 och 

 anför som skäl för en sådan möjlighet, dels att båda dessa 

 bildningar intaga samma plats i blomman dels ock, att en 



1 Dkude, I. p. 441 och H, p. 665—672, taf. VIII, A. 



2 Morot, I, p. 275. 



3 HbVAK, I, p. 545 och II, p. 6. 



