24 ARKIV FÖR BOTANIK. RAND 3. N:0 2. 



Ståndarknappame äro starkt gula och afstickande mot hyllet; 

 de bli sålunda i någon mån skyltande. 



Kerner uppger, 1 att blommorna äro proterogyna, och 

 Warxstorf säger likaledes, att de äro proterogyna till 

 svagt homogama. 2 Emellertid har jag talrika gånger ob- 

 serverat, att alla ståndarne öppnat sig, innan märkena börjat 

 utsöndra någon märkesvätska, och denna iakttagelse torde 

 peka därhän, att en proterandri, om än svag, föreligger. 

 Sannolikt är A doxa i detta afseende något växlande; i alla 

 fall torde dock blomman åtminstone någon tid i början af 

 anthesen vara hänvisad till allogam befruktning, och tydligt 

 är, att växten är utprägladt entomofil. Af pollin erande 

 insekter nämner Knuth skalbaggar, flugor, steklar och thysa- 

 nurer. 3 Flugor ser man ofta i stora mängder slå sig ned 

 på blommorna och med sina långa och håriga ben klamra 

 sig fast om inflorescenserna, så att benen bli alldeles gula 

 af pollen; att flugor böra tillockas af mysklukt är ju äfven 

 att vänta. Den ende, som observerat myror biand de polli- 

 nerande insekterna, är Müller. 4 Enligt mina iakttagelser 

 är det i synnerhet den lilla vanliga svartmyran, Lasius niger, 

 som hör till de flitigaste besökarne. Den beger sig upp i 

 blommorna för att slicka upp honungen och håller därvid 

 sina antenner i en oafbruten rörelse. Då jag närmare gran- 

 skade några myror, som ströfvat omkring öfver blommorna, 

 visade det sig, att antennerna, men isynnerhet ögon och huf- 

 vudet i öfrigt, voro alldeles gulpudrade med pollen, och 

 myrorna torde sålunda spela en ingalunda oviktig roll i 

 Adoxa's pollinationslif. 



Som redan af beskrifningen på pollen framgått, visar 

 detta ingen speciell organisation, som kan tydas som en till- 

 passning för vidhäftning, vare sig på insekten eller märket. 



Mot slutet af pollinationsperioden inträffar ett omslag i 

 blommans lif; frän att förut hafva varit allogam öfvergår 

 den till autogam. Kerner uppger, att stan darsträn game 

 växa i längd och rikta in sig mot gynceciet, så att de komma 

 i direkt beröring med märkena. 5 Denna inriktning torde 

 enligt mina iakttagelser till god del stå i samband med den 



1 Keener, I. p. 332—33:; 



2 Waenstobf, I. p. 31. 



3 Km iii. T. p. 520. — Jmfr äfven Burkill. I, p, 97, 145. 



4 Müller. I. 



5 Kerner, I, p. 333. 



