T. LAGERBERG, STUDIER ÖFVER ADOXA MOSCHATELLINA L. 25 



sammanslutning af hylleflikarne, som alltid föregår hyllets 

 affallande. 



Så snart hy Het affallit, börja frukterna att tillväxa, 

 och blomskaftet, som förut varit vertikalt, börjar utföra en 

 karpotropisk rörelse 1 ; denna kan dock ofta inledas, medan 

 ännu hyllet kvarsitter. Tätt under fruktsamlingen bildar 

 stjälken en rundad böjning, som under frukternas tillväxt 

 blir allt starkare och understundom kan utbildas som en 

 kort och vid spiral. Tydligen åsyftas härmed en frönedmyll- 

 ning, och frukterna befinna sig efter kort tid liggande på 

 marken, h vartill äfven i viss mån torde bidraga deras under 

 tillväxten alltjämt ökade tyngd. 



Då frukterna blifvit mogna, äro de i det närmaste klot- 

 runda, mot basen dock något utdragna. Först nu blir man 

 i tillfälle att se, huru högt upp på själfva fruktämnet > fodret» 

 egentligen suttit. Detta ingår nämligen i det allra närmaste 

 fullständigt i fruktväggen, och de två eller tre flikarne synas 

 slutligen blott som små ringformade valkar, hvilka omgifva 

 fruktens öfre del. Äfven stiften ingå i fruktväggen, så att 

 slutligen föga mer än märkena skjuter fram. De lösa och 

 saftiga frukterna kunna nå storleken af ett ordinärt blåbär 

 och erbjuda en synnerligen vacker anblick. Deras färg är 

 blekgrön och glänsande, smaken intetsägande. Fruktväggens 

 yttre del är tjock och köttig och dess celler mycket stora 

 och tunnväggiga, de innersta skikten kring frörummet ut- 

 bildas till en sklerenkymatisk väfnad, som sedermera kommer 

 att omsluta det friblifna fröet. Integumentet är blott ett 

 enda och utbildas aldrig mekaniskt. Frukten hos A doxa 

 är alltså en 4- eller 5-fröig stenfrukt; understundom händer 

 dock att något af fröämnena aborterar. Ehuru själfva stenen 

 är ganska tunn, är den dock särdeles fast. De egentligen 

 mekaniska elementen bildas af de två innersta cellskikten, 

 hvilka utgöras af mycket långa och smala celler med mycket 

 små lumina — de största 4 ii i diam. — och tjocka väggar. 

 Cellerna i det inre skiktet förlöpa transverseilt, de i det yttre 

 longitudinellt i förhållande till fröets längdriktning och korsa 

 sålunda hvarandra under rät vinkel; denna anordning ökar 

 i hög grad stenens slitfasthet. Utanpå denna mekaniska 

 mantel följer ett skikt låga, polygonala celler, af ungefär 



1 Lindman. I. p. 52, taf. III, fig. 6. 

 Arkiv för botanik. Band 3. N:o 2. 



