NILS SYLVÉN, VEGETATIONEN I TORNE LAPPMARKS BJÖRKREGION. 3 



höjd af 900 m. ö. h. 1 I Lule Lappmark går björken å Xjun- 

 jesfjället vid Qvikkjokk 780 m. ö. h. 2 Enligt mina i somras 

 verkställda barometerberäkningar uppnår björken vid Riks- 

 gränsens station blott c:a 520 m:s böjd ö. h. Ungefär samma 

 höjdsiffra erhöll jag kring Vassijaure. Redan å fjällsidorna 

 vid Torne träsk, c:a 2,5 mil rakt i öster, når björkregionen 

 högre; sålunda a Nuoljas X- sluttning 621 m. ö. h., å SO-slutt- 

 ningen ända till 6b'2 m. ö. h. 



Vid en undersökning af regiongränserna äro enligt Ser- 

 nander tvenne gränslinjer att isärhälla: empirisk och rationell 

 gräns. Tillämpadt på björkregionen är den empiriska gränsen 

 att förlägga till den linje, dit öfver hufvud taget björk verk- 

 ligen går; den rationella gränsen åter bör förläggas till den 

 linje, dit beståndsbildande, fröföryngringsduglig björk bör 

 tänkas kunna gå, då ej störande edafiska eller kulturella fak- 

 torer inverka. Den förra gränslinjen finnes sålunda alltid i 

 verkligheten markerad; så natur ligen ej alltid den rationella. 



Att empiriskt sedt variationerna i höj dsiffer värden kunna 

 vara betydliga, är ju själfklart. Och att så verkligen ofta 

 är förhållandet, ser man ej sällan vid blott en flyktig öfver- 

 sikt af ett äfven ganska inskränkt område. 3 Härvid inspela 

 ej minst de lokala förhållandena. Sålunda förmår naturligen 

 ej björken (eller hvilket träd det vara må) upptränga å lod- 

 rätt sig resande fjällväggar. Empiriskt kan därför ofta grän- 

 sen här falla synnerligen lågt. Kaisapakte och Låktatjåkko 

 erbjuda inom det af mig undersökta området vackra exempel 

 härpå. 



Klimatologiska faktorer hafva naturligen i främsta hand 

 varit bestämmande för de i naturen dragna gränslinjerna. 

 På deras inverkan baserar sig ju hela regionfördelningen. 

 Men äfven å ett inskränktare område kunna vissa smärre 

 höjdgränsvariationer hafva uppkommit genom klimatologiska 

 faktorers inverkan. Sålunda kan af klimatologiska orsaker 

 björkgränsen empiriskt komma att falla lägre, än den rationellt 

 bort kunna göra. Den klimatologiskt inverkande faktorn 

 är härvid i främsta hand vinden, som ju äfven i väsentlig 

 grad inspelar vid själfva regionfördelningen. A vissa såsom 

 speciella vindströk utmärkta dalgångar eller fjällkanter är 



1 Kellgren*: 1. c. p. 254. 



2 E. Nyman: Vegetationsbilder från Lappland. Bot. not. 1S95. p. 9. 



3 Jfr J. M. Norman: Norges arktiske flora. I, Kristiania 1894, p. 12 — 13. 



