16 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 3. 



gingo Hylocomium proliferum och parictinum, Polytrichum 

 juniperinum och Peltigero canina. 



Hedbjörkskogar och ängsbjörkskogar innefatta inom sig 

 alla de inom det af mig undersökta området uppträdande 

 björkskogssamhällena. Hvad fördelningen af dessa beträffar, 

 synes, såsom redan förut nämnts, nedre, mera flacka björk- 

 regionen i allmänhet vara typiskt hedartad. Hedbjörkskog 

 kan dock förekomma äfven ganska högt upp på fjällsluttnin- 

 garna. Högre uppåt äfvensom å fuktigare mark uppträda 

 allt flere gräs och örter, och formationen blifver slutligen allt 

 mera ört-gräsrik. Sålunda äro bäckrännor och öfver hufvud 

 taget öfre björkregionområdet mer eller mindre typiskt ängs- 

 artade. A kalkgrund har ängsbjörkskogen sin största ut- 

 bredning så exempelvis kring Björkliden (Nuolja — Låkta- 

 tjåkko). i Abiskodalen, å Snuoratjåkkos SV-sluttning (Jepri- 

 jokk). Nuoravagge o. s. v. 



Smärre områden inom ängs björkskogen (äfven inom hed- 

 björkskogen) upptagas af ängsvidesnår. Inom björkregionen 

 förekomma dessa å älf stränder, i bäckrännor o. s. v. Vackrast 

 torde de dock vara utbildade, då of van björkgränsen en sär- 

 skild videregion (reg/o alpina inferior Wahlexberg) finnes ut- 

 bildad. 1 Angsvidesnåren utmärkas af en undervegetation af 

 rikliga gräs och strödda-rikliga örter, en undervegetation nära 

 öfverensstämmande med ört-gräsbjörkskogarnas, särskildt deras 

 frän öfre björkregionen. Med afseende på de ingående videna 

 torde trenne olika samhällen kunna urskiljas: 



högre grön-gråviäesnår, 



lägre gråvidesnår och 



Salix myrsinites-snår. 



I de förra uppträda 2 — 3 m. höga Salices: nigricans (ända 

 till 5 m. hög), phylicifolia, Janata, glauca, lapponum; i lägre 

 gråvidesnåren är Salix lapponum eller S. glauca dominerande 

 eller så godt som ensamhärskande, af vanligen c:a 1 mrshöjd; 



1 Vackert utbildad videregion, oni mau skall taga detta ord i rent bok- 

 stadig bemärkelse, förekommer vanligen ej. Fjällbäckarna eller -älfvarna äro 

 dock i allmänhet kantade af videsnår, stundom ganska högt ofvan trädgränsen. 

 Om traktens videregionförhållanden säger Fristedt, 1. c. p. 17: >När träd- 

 vegetationen upphör, efterföljes den sällan af något band af Salices. Dessa 

 äro merendels samlade blott på inskränkta sänka marker, som någon gång af- 

 bryta fjällsluttningarna, eller ock stå de blott i enstaka exemplar i branterna. 

 Vanligen träder man genast in bland de låga fjällväxterna. > Verklig ride- 

 region i ordets bokstafliga bemärkelse förekommer dock någon gång, så a 

 Låktatjåkkos NO-sluttning. å Nuoljas XO-sluttning o. s. v. Om videregionen 

 se äfven J. M. Norman. 1 c. p. 13. 



