S. BIRGER. VEGETATIONEN O. FLORA* I ARKTISKA NORRBOTTEN. 47 



åriga. För dessa arter är frumognaden före höbärgningen 

 ett lifs villkor. 



Sommaren 1902 ägde alltför abnorma temperatur- och 

 väderleksförhållanden för att af observationer enbart under 

 denna sommar kunna draga mera allmängiltiga slutsatser, men 

 anmärkningsvärdt är. att af 37 arter i de trenne frän Pajala 

 beskrifna, af människan påverkade ängarna hade endast 10 

 arter moget frö, dä ängarna den 20—23 augusti bärgades; 

 dessa voro Erigeron politus, Taraxacum vulgare^ Rhinantltus 

 minor. Ranunculus aeris, Trollius europaus, Ger ostium vuV 

 gatum. Lusula ß multiflora, L. pilosa, Carex festiva och Roa 

 alpina. 



Detta tyder ju på, att den vegetativa förökningen är den 

 mest betydande, men å andra sidan äro de ofvan uppräknade 

 arterna gynnade genom möjlighet till fortplantning genom 

 frö. Af dessa 10 arter spela endast Ranunculus acr>s och 

 Trollius europaus större roll i dessa växtsamhällen, upp- 

 komsten af de ofvan omtalade Ranunculus atris- och Trollius- 

 ängarna torde sålunda kunna anses väsentligen betingad af 

 den tidigare frömognaden hos dessa arter. 



För de arter, hvilka till höbärgningen ha mognat 

 frö. torde vid spridningen inom ängens växtsamhälle 

 höspridningen och vändningen vid höets torkning 

 vara den viktigaste spridande faktorn. 



Lämnar människan ängen fullständigt åt sitt öde. och 

 detta är vanligen fallet, sa snart buskarna i större mängd 

 uppträda, förändras växtsamhället snart. 



Förr inträffade det understundom att ängen försumpades. 

 numera torde sådana marker mestadels dikas, hvarigenom 

 försumpningen förhindras. Ängar af mindre värde användas 

 vanligen till betesmark, medan skogen småningom tar dem i 

 besittning. Äfven en regelbunden betning kan framkalla en 

 jämvikt mellan växtsamhällets arter, liknande den som åstad- 

 kommes genom en regelbunden höbärgning. Här fa nu de 

 för vegetativ förökning väl rustade arterna öfvertaget. fort- 

 plantningen genom frön spelar en obetydlig roll, och ettåriga 

 arter sä godt som alldeles försvinna. Rhinanthus minor t. 

 ex.. som ingår i nästan alla de andra ängstyperna. saknas här 

 alldeles. Sista stadiet är att ängarna icke ens betas, nu läm- 

 nas alla arterna fritt tillfälle att sätta frö. och striden dem 

 emellan medför en helt ny artkombination. 



